Справа № 209/2012/20
Провадження № 2-н/209/404/20
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

22 липня 2020 року м. Кам`янське

Суддя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Замкова Я.В. розглянувши матеріали заяви Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради на видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення з ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява про видачу судового наказу про стягнення боргу за отримані послуги централізованого водопостачання та водовідведення з боржника ОСОБА_1 проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , що виникла за період з 01.06.2017 року по 31.05.2020 року в розмірі 5232,69 грн., та сплаченого судового збору в розмірі 210,20 грн.

За інформацією отриманою суддею ОСОБА_2 з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21.12.2007 року по теперішній час зареєстрована за іншою адресою ніж вказано в заяві, а саме по АДРЕСА_2 .

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Отже, враховуючи суперечливість наданих заявником суду відомостей щодо офіційного місця реєстрації боржника, суддя виходить з неможливості розгляду цієї заяви в порядку наказного провадження у зв`язку з тим, що заявлена заявником заборгованість рахується за адресою АДРЕСА_1 , а боржник за офіційними даними отриманими судом є зареєстрованою за іншою адресою по АДРЕСА_2 .

При цьому, суддею враховано, що у наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог, без участі боржника при розгляді заяви, тобто таких, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин, однак в данному ваипадку заявлені вимоги не є безспірними за вказаними вище обставинами, а тому не підлягають розгляду в порядку наказаного провадження.

Також, як вбачається із матеріалів заяви про видачу судового наказу, зокрема з розрахунку заборгованості, борг виник за період з 01 червня 2017 року, а заявник звернувся до суду 02 липня 2020 року, тобто частина заборгованості лежить за межами строку позовної давності встановленої законом.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, заявник звернувся з вимогою про стягнення заборгованості за період за межами позовної давності.

З положень ч. 3 ст. 267 ЦК України вбачається, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Застосування строку позовної давності вирішується в судовому засіданні за клопотанням сторони у справі, тому при постановлені судового наказу буде порушено право боржників щодо застосування позовної давності. Договір про збільшення позовної давності у письмовій формі з боржниками не укладався, тому із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

При вирішенні питання про стягнення вказаної заборгованості з боржника в порядку наказного провадження, боржник буде позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною заявою про застосування строків позовної давності, чим можуть бути обмежені його права.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє в прийнятті заяви про видачу судового наказу у разі, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наявність спору про право суд може встановити, якщо із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Отже, з урахування вищевикладеного та приймаючи до уваги, що з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, то у видачі судового наказу необхідно відмовити.

Згідно ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 161, 163, 165, 166, 353, 354 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради на видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення з ОСОБА_1 .

Відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення із такою самою заявою. У відповідності до ч. 2 ст. 166 ЦПК України, заявник має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення.

Суддя Я.В. Замкова