Справа № 587/1186/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Домненко Н.І., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення часток у праві спільної сумісної власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач в особі свого представника звернулась до суду з тих підстав, що 02 липня 1998 року вони з відповідачем уклали шлюб. До цього 24 березня 1998 року рішенням Стецьківської сільської ради Сумського району відповідачу було передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,12 га за адресою: АДРЕСА_1 , на якій в 2005 році було побудовано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Також, за час шлюбу відповідач набув право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 . Посилаючись на ці обставини, позивач просила визнати за нею право спільної сумісної власності на домоволодіння (земельну ділянку загальною площею 0,12 га та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ) та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 ; визначити частки в спільній сумісній власності на домоволодіння (земельну ділянку загальною площею 0,12 га та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ) та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 між нею та відповідачем - по Ѕ частині кожному.

В подальшому представник позивача ОСОБА_1 уточнив позов, 26 червня 2018 року подав заяву про зміну предмету позову, оскільки йому було надано копію довідки ДП «Регіональна агенція технічної інвентаризації» КП «Ініціатива» Кровненської сільської ради, в якій зазначено, що домоволодіння із земельною ділянкою загальною площею 0,12 га за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 не зареєстровано. Тому в зв`язку з тим, що відносно житлового будинку за даною адресою не проведено державної реєстрації права власності, він являється об`єктом незавершеного будівництва, просив визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини об`єкта незавершеного будівництва, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги повністю. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Підтримав поданий ним відзив на заяву про зміну предмету позову від 26.06.2018 року. Просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, експерта, з`ясувавши правові позиції сторін, дослідивши та вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Судом встановлено, що 02 липня 1998 року позивач з відповідачем уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження і не оспорюється сторонами (а.с.9).

24 березня 1998 року на підставі XIII сесії XXII скликання Стецьківської сільської ради Сумського району Сумської області відповідачу ОСОБА_4 була передана безкоштовно у приватну власність земельна ділянка площею 0,12 га, з яких: для будівництва індивідуального житлового будинку і господарських будівель площею 0,06 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,06 га, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10,16).

09 листопада 1998 року Стецьківською сільською радою Сумського району на ім`я ОСОБА_4 виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-СМ № 002449 на земельну ділянку площею 0.12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території АДРЕСА_1 , зареєстрований у книзі реєстрації державних актів за № 277 (а.с.15).

За час спільного сумісного проживання як подружжя, а саме у 2005 році на вказаній земельній ділянці сторонами було побудовано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, будівництво якого закінчено та який фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача. На ім`я ОСОБА_4 видано технічний паспорт на вказаний житловий будинок, з якого вбачається, що він складається з: двох поверхів, житлового будинку, гаражу, кухні-сараю, навісу, вбиральні та погріба, всього по I-му поверху загальна площа приміщень 62,0 кв.м., житлова - 27,2 кв.м., підсобна площа 34,8 кв.м., площа приміщень, не включена в загальну 7,3 кв.м.; по II-му поверху загальна площа приміщень 42,1 кв.м., житлова - 25,4 кв.м., підсобна площа 16,7 кв.м.; всього по житловому будинку літ. «А-2» загальна площа приміщень 104,1 кв.м., житлова - 52,6 кв.м., підсобна площа 51,5 кв.м., площа приміщень, не включена в загальну 7,3 кв.м. (а.с.11-14).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 126332719 від 05 червня 2018 року, за адресою: АДРЕСА_1 відомості відсутні (а.с.24).

Згідно довідки КП «Ініціатива» Кровненської сільської ради № 339-1-06/18 від 06 червня 2018 року, відповідно до інформації, яка знаходиться в інвентаризаційній справі № А 000060725 Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, станом на 29.12.2012 року, підтвердити право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 можливості не має, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації (а.с.25).

Відповідно до довідки Стецьківської сільської ради Сумського району Сумської області № 493 від 10 липня 2017 року, згідно погосподарського обліку власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 (а.с.10).

Разом з цим, згідно листа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області від 20.05.2019 року, об`єкти будівництва по АДРЕСА_1 , є самочинним будівництвом (а.с.99-100).

Під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про признання експертизи по справі.

Ухвалою суду від 06 вересня 2018 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу (а.с.47), виконання якої було доручено Сумському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса (м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 27).

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням представника позивача експерт ОСОБА_6 суду пояснив, що підтримує складений ним висновок. Всі конструкції в будинку є, але деякі не відповідають правилам.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Згідно з вимогами ст. 69 СК України - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Тому факт набуття спірного майна в період шлюбу за спільні кошти та в інтересах сім`ї є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. А отже, позивач має право на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У відповідності до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або частину її, на якій вони розміщені без зміни цільового призначення.

Частиною 4 ст. 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди.

Така правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15.

Таким чином, спірний житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці, призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель.

У відповідності з ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. ( ст. 356 ЦК України).

У відповідності з ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. ( Стаття 364 Цивільного кодексу України).

У відповідності з ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника /землекористувача/.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У відповідності з роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України N 13 (v0013700-92 від 25.12.92 N 15 (v0015700-98 ) від 25.05.98 ), - оскільки згідно земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв`язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім`ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Таким чином, суд вважає встановленим, що спірне домоволодіння було набуте сторонами під час шлюбу і за спільні кошти, тому у відповідності з ст. ст. 60, 63, 70 Сімейного кодексу України частки подружжя в спірному домоволодінні є рівними.

Отже, у відповідності з ст. 358 Цивільного кодексу України ОСОБА_3 має право на надання їй у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У відповідності з частиною 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У судовому засіданні доведені факти набуття за час перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 майна: житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки.

Разом з тим, у відповідності з ст. 12,81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що право власності позивача підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що дане право позивача на частину спільно набутого майна подружжя (об`єкта незавершеного будівництва - збудованого за час шлюбу), яке належить їй на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу між сторонами, було порушене з боку відповідача ОСОБА_4 , тобто не оформлюється з вини останнього, тому позивач позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, підлягає захисту та з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати необхідно розподілити між сторонами у відповідності з ст. 141 ЦПК України, стягнувши з відповідача на користь позивача всі понесені нею витрати, а саме судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. та 6 006 грн. витрат за проведення судової будівельно - технічної експертизи, а всього 6 710 грн. 80 коп..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263, 264 ЦПК України, ст.ст. 60, 63, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 356, 357, 358, 364, 368, 369, 370, 372 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 ( іпн. НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 ( іпн. НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 ( іпн. НОМЕР_1 ) 704 гривні 80 копійок повернення судового збору та 6 006 гривень витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи, а всього 6 710 гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко