Номер провадження: 22-ц/813/2091/20
Номер справи місцевого суду: 501/1753/17
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/1753/17

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/2091/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач -ОСОБА_1 ,

- відповідач компанія «EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A.»,

розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до компанії «EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A.» про стягнення заборгованості по заробітній платі, за апеляційною скаргою адвоката Шляпіної Людмили Миколаївни, діючої в інтересахкомпанії «EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A.», на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухвалене у складі судді Петрюченко М.І. о 09 годині 46 хвилині 07 жовтня 2019 року, повний текст рішення складено 08 жовтня 2019 року,

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з компанії «EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A.» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 4 500,00 доларів США.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 02.09.2015 року він уклав індивідуальну трудову угоду з компанією «EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A.» (Республіка Панама) (далі Компанія), відповідно до якої строк його найму на морському буксирі «VASYL FRANKO» (далі Буксир) складає 3 + 3 місяці, на посаді матроса, з місячним окладом 900 доларів США. Умовами трудового контракту передбачено також термін працевлаштування, посада, основна заробітна плата, початок трудових відносин, соціального страхування та інше.

Власником буксиру є компанія. Вказана компанія є одночасно і комерційним менеджером буксира.

Початок роботи на буксирі фактично почався 02.09.2015 року, але запис капітана був зроблений лише - 11.09.2015 року. Про вказане свідчить записи у паспорті моряка та судова роль.

На момент подання даного позову компанія має заборгованість перед ним зі сплати заробітної плати у розмірі 4 500 доларів США. Вказана заборгованість підтверджується випискою по картковому рахунку за період з 10.09.2015 року по 19.04.2016 року, оформленого на його дружину, з якого вбачається, що за вказаний період кошти на картковий рахунок не надходили.

Не зважаючи на те, що трудовий контракт з компанією вже закінчився, до теперішнього часу заборгованість по заробітній платі не погашено (Т. 1, а. с. 1 4).

Представник відповідача у відзиві на позов просив суд відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що відповідач не визнає факту укладення з позивачем індивідуальної трудової угоди та проходження ним служби на буксирі. Вважає індивідуальну трудову угоду недійсною. Долучені до матеріалів справи копії письмових доказів містять чисельні суперечності між собою. Позивачем всупереч вимогам процесуального законодавства у позовній заяві не зазначено та не доведено тривалість періоду виконання ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків. Законодавство України не поширюється на спірні правовідносини (Т. 1, а. с. 86 - 90).

Представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що доводи викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву є безпідставними та необґрунтованими. Індивідуальна трудова угода була підписана ОСОБА_1 у приміщенні міжнародного аеропорту «Одеса» в день відльоту позивача, позивач не знав на момент підписання угоди хто має право підпису від імені компанії. Посилання представника відповідача на кримінальне провадження щодо факту підробки та використання завідомо підроблених документів є необґрунтованим, оскільки ні обвинувального вироку відносно ОСОБА_1 , ні судового рішення про визнання індивідуальної трудової угоди недійсною не існує. У протоколі допиту свідка ОСОБА_2 відсутні відомості про його попередження про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, а також його власноручний підпис про попередження про кримінальну відповідальність. Даний протокол не підписаний самим слідчим, тому викликає сумніви. Свідок ОСОБА_2 не може підтвердити правдиві відомості щодо наявності/відсутності письмової індивідуальної трудової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та компанією, оскільки він не є стороною цього договору, не був присутній при її укладенні. Жодних протиріч між індивідуальною трудовою угодою та посвідченням особи моряка ОСОБА_1 не існує. В посвідченні особи моряка не здійснено запису про день списання ОСОБА_1 з судна. На спірні правовідносини поширюються норми діючого законодавства України та міжнародні угоди, згоду на обов`язковість яких надано Україною (Т. 1, а. с. 147 - 155).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, стверджуючи про те, що відповідач не визнає факт укладення з позивачем індивідуальної трудової угоди та проходження ним служби на буксирі. Вважає індивідуальну трудову угоду недійсною.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07.10.2019 року вищезазначений позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з компанії EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A. на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі - 4 500,00 доларів США.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 02.09.2015 року між ОСОБА_1 та Компанією EASTERN LOGISTICS CO LTD. S.A. (республіка Панама, GlobalBankTower, 18th floor, suite 1801, 59-th street, Panama) укладено індивідуальну трудову угоду, відповідно до якої строк найму позивача на морському буксирі «VASYL FRANKO» (номер НОМЕР_1 ) складає 3+3 місяця на посаді моряка з місячним окладом - 900 доларів США (Т. 1, а. с. 5). Умовами трудового контракту передбачено термін працевлаштування, посада, основна заробітна плата, початок трудових відносин, соціального страхування та інше.

Власником судна є - компанія EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A., яка є одночасно комерційним менеджером цього судна, що підтверджується інформацією з електронної бази морських суден EQUASIS (www ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (Т. 1, а. с. 11 - 12).

Відповідно до посвідчення особи моряка ОСОБА_1 , серія НОМЕР_2 , позивач працював на борту буксиру «VASYL FRANKO№ з 11.09.2015 року (Т. 1, а. с. 232, Т. 2, а. с. 110 - 111, 128 - 129).

Відповідно до копії довідки (Т. 1, а. с. 9) позивач ОСОБА_1 прибув на борт Буксира «VASYL FRANKO» - 03.09.2015 року і покинув борт судна - 22.12.2015 року.

Після закінчення виконання позивачем своїх трудових обов`язків відповідач не сплатив у повному обсязі позивачеві заборгованість по заробітній платі. Внаслідок чого, на момент подачі даної позовної заяви відповідач має заборгованість із заробітної плати перед позивачем у розмірі 4 500,00 доларів США, про що свідчить довідка про заборгованість по заробітній платі, видана капітаном буксиру «VASYL FRANKO» та засвідчена печаткою буксиру (Т. 1, а. с. 9).

З виписки за картковим рахунком дружини позивача за період з 10.09.2015 року по 19.04.2016 року вбачається, що на її картковий рахунок за вказаний період грошові кошти не надходили (Т. 1, а. с. 10).

Згідно індивідуальної трудової угоди, укладеної між Позивачем і Відповідачем, місцем виконання трудових обов`язків позивача було судно «VASYL FRANKO».

Компанія «EASTERN LOGISTICS CO LTD. S.A.» є іноземною юридичною особою, місце реєстрації якої є - Республіка Панама, GlobalBankTower, 18th floor, suite 1801, 59-th street, Panama. Не зважаючи на те, що у позивача трудовий контракт з компанією «EASTERN LOGISTICS CO LTD. S.A.» вже завершено, відповідач до теперішнього часу заборгованість із заробітної плати перед позивачем не погасив.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги твердження представника компанії «EASTERN LOGISTICS CO LTD. S.A.» про підробку трудового контракту, оскільки оглянутий оригінал укладеної між ОСОБА_1 та компанією «EASTERN LOGISTICS CO LTD. S.A.» індивідуальної трудової угоди, датованої 02.09.2015 року, містить печатки компанії «EASTERN LOGISTICS CO LTD. S.A.» та підписи сторін.

Суд першої інстанції не взяв до уваги посилання представника відповідача на кримінальне провадження щодо факту підробки з використанням завідомо підроблених документів, у тому числі, індивідуальної трудової угоди, оскільки ні обвинувального висновку відносно ОСОБА_1 , ні судового рішення про визнання індивідуальної трудової угоди недійсною представником відповідача до суду не надано.

Жодних протиріч між індивідуальною трудовою угодою та посвідченням особи моряка ОСОБА_1 судом не виявлено. Факт перебування позивача під час дії його індивідуальної трудової угоди на борту судна підтверджується посвідченням особи моряка ОСОБА_1 , довідкою про заборгованість по заробітній платі, яка видана капітаном О. ОСОБА_3 . Індивідуальна трудова угода позивача, яка містяться в матеріалах справи не визнана недійсною у встановленому законом порядку, а відтак діє презумпція правомірності правочину.

Судом першої інстанції відхилено доводи представника відповідача про відсутність у громадянина J.Salcedo повноважень на підписання індивідуальної трудової угоди, оскільки протокол зборів акціонерів компанії «EASTERN LOGISTICS CO LTD. S.A.» датований - 03.07.2015 року, тобто після закінчення виконання позивачем своїх трудових обов`язків, а тому є таким, що не відноситься до періоду, за яким заявлено позовні вимоги.

Суд не прийняв до уваги твердження представника компанії «EASTERN LOGISTICS CO LTD. S.A.» про відсутність у капітана буксиру "VASYL FRANKO" О. ОСОБА_3 повноважень на видачу ним довідки про заборгованість по заробітній платі, оскільки відповідно до ст. 58 КТМ України капітан судна внаслідок свого службового становища визнається представником судновласника і вантажовласника щодо дій, викликаних потребами судна, вантажу або плавання, а також позовів, що стосуються довіреного йому майна, якщо на місці немає інших представників судновласника або вантажовласника.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем приписів законодавства щодо обов`язку роботодавця з своєчасної виплати заробітної плати (Т. 2, а. с. 234 235, 239 - 250).

Адвокат Шляпіна Л.М., діюча в інтересахкомпанії «EASTERN LOGISTICS CO LTD. S.A.», в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що індивідуальна трудова угода з позивачем не підписувалася компанією. У позовній заяві не зазначено, не доведено під час розгляду справи період виконання позивачем трудових обов`язків на буксирі. З наданих позивачем документів підтверджується його знаходження одночасно на двох суднах. Суд безпідставно відмовив у призначенні судової почеркознавчої експертизи. Даний спір не підсудний судам України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , представник ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, безпідставність апеляційної скарги. Вказує, що індивідуальна трудова угода була підписана ОСОБА_1 у приміщенні аеропорту перед відльотом. При цьому, вона вже була підписана судновласником. ОСОБА_1 не було відомо про корпоративну структуру компанії, а тому він не знав і не міг знати хто повинен підписувати угоду від імені компанії. Виконання роботи в морі без укладання письмового договору з моряком є неможливим. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди України можуть розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, якщо на території України відповідач у справі має рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення. Довідкою заступника Капітана морського порту «Чорноморськ» підтверджується, що належний відповідачу буксир знаходився в акваторії цього морського порту. Суд першої інстанції правомірно застосував право України до спірних правовідносин, оскільки ні суд, ні сторони не змогли встановити змісту трудового права Союзу Коморських островів. Безпідставним є твердження апелянта про невідповідність форми договору через наявність в ній тексту, викладеного російською мовою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 2 ч. 4 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ, що виникають з трудових правовідносин.

Відповідно п. 2 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових правовідносин.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа пов`язана з трудовими правовідносинами, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується, тому законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині в апеляційному порядку не перевіряється.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про наявність між сторонами правовідносин щодо заборгованості по заробітній платі, необхідність стягнення заборгованості по заробітній платі. Вважає, що цих висновків суд першої інстанції дійшов без порушень норм матеріального (ст. ст. 9, 26, 43, 46 Конституції України, ст. ст. 4, 8, 52 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 3, 94, 115, 116 КЗпП України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права. Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої щодо розміру заборгованості по заробітній платі, який підлягає стягненню. Цих висновків суд дійшов з порушенням вищевказаних норм процесуального права.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

02.09.2015 року між ОСОБА_1 та компанією «EASTERN LOGISTICS CO LTD. S.A.» (республіка Панама, GlobalBankTower, 18th floor, suite 1801, 59-th street, Panama) було укладено індивідуальну трудову угоду, відповідно до якої строк найму позивача на морському буксирі «VASYL FRANKO» (номер НОМЕР_1 ) складає 3+3 місяця на посаді моряка з місячним окладом у розмірі - 900 доларів США (Т. 1, а. с. 5). Умовами вказаного трудового контракту передбачено термін працевлаштування, посада, основна заробітна плата, початок трудових відносин, соціальне страхування та інше.

Власником судна є - компанія «EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A.», яка є одночасно комерційним менеджером цього судна, що підтверджується інформацією з електронної бази морських суден EQUASIS (www ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (Т. 1, а. с. 11 - 12).

Відповідно до посвідчення особи моряка ОСОБА_1 , серія НОМЕР_2 , позивач працював на борту буксиру «VASYL FRANKO№ з 11.09.2015 року (Т. 1, а. с. 231 - 232, Т. 2, а. с. 110 - 111, 128 - 129).

Відповідно до копії довідки (Т. 1, а. с. 9) позивач ОСОБА_1 прибув на борт Буксира «VASYL FRANKO» - 03.09.2015 року і покинув борт судна - 22.12.2015 року. Відповідно до вказаної довідки розмір заробітної плати ОСОБА_1 становить 900,00 доларів у місяць, за весь період становить 3 249,00 доларів США. Здійснено виплату авансу в розмірі 600 доларів США. Залишок становить 2 649,00 доларів США.

Після закінчення виконання позивачем своїх трудових обов`язків, відповідач не сплатив у повному обсязі позивачеві заборгованість по заробітній платі. Внаслідок чого, на момент подачі даної позовної заяви відповідач має заборгованість із заробітної плати перед позивачем у розмірі 2 649,00 доларів США, про що свідчить довідка про заборгованість по заробітній платі, видана капітаном буксиру VASYL FRANKO та засвідчена печаткою буксиру (Т. 1, а. с. 9).

Доказів наявності заборгованості компанії «EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A.» перед ОСОБА_1 із заробітної плати у розмірі 4 500 доларів США матеріали справи не містять. Як не містять матеріали справи доказів наявності заборгованості по заробітній платі у розмірі 3 270 доларів США, які зазначені представником позивача у наданому суду 07.09.2018 року розрахунку заборгованості по заробітній платі (Т. 2, а. с. 8).

Не зважаючи на те, що у позивача трудовий контракт з компанією «EASTERN LOGISTICS CO LTD. S.A.» вже закінчився, відповідач до теперішнього часу заборгованість із заробітної плати перед позивачем не погасив.

Між сторонами склалися правовідносини щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за контрактом моряка, укладеним з іноземною компанією.

За правилами частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Загальні засади регулювання правовідносин з іноземним елементом встановлені Конституцією України, статті якої гарантують забезпечення, охорону і захист прав і свобод людини.

Статтею 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЦПК України, норми права інших держав суд застосовує у разі, коли це встановлено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною радою України.

Український суд застосовує норму права іноземної держави на підставі Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 року за № 2709-IV.

Відповідно до ч 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Частиною 1 статті 52 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що до трудових відносин застосовується право держави, у якій виконується робота, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

В той же час, міжнародна угода між Україною та Союзом Коморських островів, що визначає право, яке підлягає застосуванню при вирішенні спору стосовно трудових відносин, відсутня.

Згідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право», при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі.

Право кожного громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю закріплено у статтях 43, 46 Конституції України. Реалізація зазначених конституційних прав громадян врегульована Законом України «Про оплату праці», Кодексом законів про працю України, іншими законодавчими, нормативними та міжнародними актами, згоду на обов`язковість яких, надано Україною.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, діючі міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою, є частиною національного законодавства України.

Частиною 2 статті 12 Конвенції «Про захист заробітної плати» №950 від 04.08.1961 року встановлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або коли немає такого законодавства, угоди чи рішення в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці залежно від її результатів, складності і умов відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. ст. 3, 9, 115, 116 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до Конвенції МОП про захист заробітної плати № 95 від 8 червня 1949 року, ратифікованою Президією Верховної Ради Української РСР 30 червня 1961 року, відповідно до мети цієї Конвенції термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата.

Встановлено, що заробітна плата у встановлені строки позивачу в повному обсязі не виплачена. Тому правильним є висновок суду про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Щодо визначення розміру заборгованості із заробітної плати колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підписаної представником компанії «EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A.» - О. Данилян довідки (Т. 1, а. с. 9), на яку посилається позивач, залишок невиплаченої заробітної плати становить 2 649,00 доларів США. Доказів виплати позивачу відповідачем вказаного залишку заробітної плати суду не надано.

07.09.2018 року представник позивача надав суду розрахунок заборгованості, в якому зазначив розмір боргу по заробітній платі у сумі 3 270,00 доларів США (Т. 2, а. с. 8).

Матеріали справи не містять доказів існування заборгованості ні у розмірі 3 270,00 доларів США, ні у розмірі 4 500,00 доларів. Таким чином, доведеним є розмір заборгованості у сумі 2 649,00 доларів США, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи апелянта про те, що індивідуальна трудова угода з позивачем не підписувалася компанією, не доведеним є період виконання позивачем трудових обов`язків на буксирі, позивач одночасно знаходився на двох суднах, є такими, що спростовуються вищевказаними встановленими по справі обставинами наявності заборгованості по заробітній платі.

Доводи апелянта про те, що суд безпідставно відмовив у призначенні судової почеркознавчої експертизи колегія суддів відхиляє, оскільки розмір заборгованості по заробітній платі підтверджується вищевказаною, підписаною представником компанії довідкою про заробітну плату позивача.

Доводи апелянта про те, що даний спір не підсудний судам України колегія суддів відхиляє, виходячи із вищевказаних положень Закону України «Про міжнародне приватне право».

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про необхідність стягнення заборгованості по заробітній платі.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є обґрунтованими тільки в частині зміни розміру заборгованості по заробітній платі, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до помилкового визначення розміру заборгованості по заробітній платі, який необхідно стягнути з відповідача, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити за вищевказаного обґрунтування.

Згідно з частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Шляпіної Людмили Миколаївни, діючої в інтересахкомпанії «EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A.», задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 жовтня 2019 року змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції.

«Стягнути з компанії «EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A.», Республіка Панама, GlobalBankTower, 18th floor, suite 1801, 59-th street, Panama на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 ) заборгованість по заробітній платі у розмірі - 2 649 (дві тисячі шістсот сорок дев`ять) доларів00 центів США.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 липня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе