Справа № 304/136/20 Провадження № 2/304/192/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

з участю секретаря судового засідання - Гавій Л.В.,

представника позивача - адвоката Шаранича С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 304/136/20 за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Шаранича Сергія Сергійовича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання добросовісним набувачем, -

В С Т А Н О В И В:

адвокат Шаранич С.С. звернувся в інтересах ОСОБА_1 до суду з позовом, в якому просить визнати її добросовісним набувачем рухомого майна - автомобіля марки «Mitsubishi», моделі L200, р/н НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що 13 січня 2016 року за договором купівлі-продажу № 2141-2016-60 позивачем було придбано вказаний автомобіль у відповідача ОСОБА_2 за ціною 19 000 грн. Вказаний договір був оформлений та підписаний сторонами у Територіальному сервісному центрі 2141 регіонального сервісного центру МВС в Закарпатській області у присутності адміністратора, який перевірив відповідність інформації, що внесена до договору, документам наданим сторонами. У подальшому вказаний договір був зареєстрований та став підставою видачі позивачу Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 і присвоєння реєстраційного номеру. Придбаваючи вказаний автомобіль позивач була цілком впевнена у законності його реалізації, жодною інформацією про те, що він якимось чином був незаконно реалізований попереднім власникам також не володіла, вжила всіх необхідних заходів і засобів для того, щоб пересвідчитися у правомочності набуття такого попереднім власником. Про те, що даний автомобіль було продано нібито шахрайським шляхом позивачу стало відомо лише тоді, коли його було вилучено працівниками Виноградівського відділу поліції, а саме 23 серпня 2016 року, а згодом вона дізналася, що заява про злочин подана відповідачем ОСОБА_4 , який стверджував, що нібито його довірена особа - відповідач ОСОБА_3 незаконно заволодів належним йому автомобілем, який у свою чергу продав відповідачу ОСОБА_2 . За таким фактом СВ Голосіївського управління поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000861 від 29 січня 2016 року. Крім того зазначає, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року на вказаний транспортний засіб було накладено арешт, такий вилучено та поміщено на територію Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві. На підставі наведеного просить позов задовольнити.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, її представник - адвокат Шаранич С.С. позов підтримав та просив такий задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та визнав позовні вимоги у повному обсязі.

У судове засіданні відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явилися, повідомлялися у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , автомобіль марки «Mitsubishi», моделі L200, р/н НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , зареєстрований за позивачем ОСОБА_1 (а. с. 9).

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний транспортний засіб належить позивачу ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2141-2016-60, укладеного 13 січня 2016 року між нею як покупцем та відповідачем ОСОБА_2 як продавцем (а. с. 10-11).

В той же час матеріалами справи також підтверджується, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000861 на транспортний засіб «Mitsubishi L-200», р/н НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , накладено арешт (а. с. 6-8).

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 , як на підставу для визнання її добросовісним набувачем рухомого майна, посилається на те, що вона є добросовісним набувачем транспортного засобу.

Вказані посилання позивача відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом встановлено, що на час реєстрації права власності позивача на спірний транспортний засіб 13 січня 2016 року на підставі Договору купівлі-продажу транспортного засобу №2141-2016-60, такий не перебував під арештом на підставі ухвали слідчого судді, а відтак позивач є добросовісним набувачем спірного транспортного засобу, оскільки на час його придбання було відсутнє діюче обтяження (арешт майна) транспортного засобу.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення та припинення правовідношення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 79 ЦПК України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного «панування» власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Відповідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, положеннями цієї статті закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, тобто право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем надано копію Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , р/н НОМЕР_1 , виданого Центром 2141 ТВО 2141, а отже, враховуючи приписи Закону України «Про дорожній рух», а також положення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, конструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, зі змінами та доповненнями), що регулюють процес реєстрації транспортних засобів у поєднанні з приписами Цивільного кодексу України, що регулюють питання набуття права власності, суд встановив доведеним право власності позивача ОСОБА_1 на спірний транспортний засіб.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Тому, керуючись ст. ст. 6-13, 76, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

позов представника ОСОБА_1 - адвоката Шаранича Сергія Сергійовича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання добросовісним набувачем - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_1 добросовісним набувачем автомобіля марки «Mitsubishi», моделі L200, р/н НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в рівних частинах по 766 (сімсот шістдесят шість) грн 66 коп з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, але не пізніше закінчення строку карантину, апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Шаранич Сергій Сергійович, місцезнаходження: 88000 Закарпатська область м. Ужгород, вул. Старицького, № 32.

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Головуючий: Чепурнов В. О.