Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" липня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Попрас В.О.,

при секретарі - Томіної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Київський РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області про встановлення факту простійного проживання на території України,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання в м. Харкові з липня 1982 року по 24 серпня 1991 року включно, у гуртожитку технічного училища №16, за адресою: АДРЕСА_1 , та у гуртожитку Локомотивного депо станції Основа у м. Харкові з 20.06.1986р. по серпень 1991 року включно за адресою: АДРЕСА_2 . В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у Джульфінському районі Азербайджана. У віці 17 років ОСОБА_1 в липні 1982 році приїхав до міста Харкова, де у серпні 1982 року поступив у технічне училище №16 м. Люботин Харківської області, в якому навчався с 1 вересня 1982 року по 29 лютого1984 року. За час навчання, він був зареєстрований та проживав у гуртожитку училища АДРЕСА_3 . Після закінчення училища він, 14.03.1984 року поступив на працю до Локомотивного депо станції Основа Південної залізниці м. Харкова, де працював до 27.04.1984 року та був звільнений у зв`язку з призивом до радянської армії. З 03.05.1984р. по 10.05.1986р. він проходив службу в армії. 25.05.1986року він був знятий з обліку військової частини у зв`язку із закінченням служби. Після армії він повернувся до Харкова та 17.06.1986 року був прийнятий на облік у Червонозаводському РВК, де перебував на обліку до 10.07.1991року. Після армії він, 20.06.1986 року, знову поступив до Локомотивного депо ст. Основа Південної залізничної дороги м. Харкова. 28.07.1986 року він звільнився у зв`язку з переведенням у Харківській загін воєнізованої охорони Південної залізничної дороги. 04.08.1986 року він поступив за переводом до Локомотивного депо ст. Основа, де працював по 18.01.1989 року та звільнився за власним бажанням. 24.01.1989 року був прийнятий у Вагонну ділянку №1 Харків - Сортувальний Південної залізної дороги, де пропрацював по 30.06.1991 року, та звільнився за власним бажанням. За період праці у Локомотивному депо ст. Основа, вагонній ділянці на Південній залізниці м. Харкова, до служби у армії та після закінчення служби у армії він проживав з 14.03.1984р.по 27.04.1984р. та з 20.06.1986р. по серпень 1991 року включно, у гуртожитку належному південній залізниці за адресою АДРЕСА_2 . Після звільнення з праці весь час мешкав у гуртожитку Локомотивного депо станції Основа у м. Харкові. В період праці він заочно з 1988 року по 29.05.1991 року навчався в Харківському технікуму залізничного транспорту. Згідно висновку Управління громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України в Харківській області від 05.10.2007 року, він отримав посвідку 12 грудня 2011 року на постійне проживання, безстроково в АДРЕСА_4 , де 13 вересня 2012 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 . ОСОБА_1 звертався до Київського районного відділу м. Харкова Головного управління Державної міграційної служби України з питання набуття ним громадянства України за територіальним походженням, однак йому було відмовлено. Встановлення факту проживання в Україні ОСОБА_1 необхідно для отримання громадянства України за територіальним походженням, тому він змушений звернутися до суду.

В судовому засіданні заявник заяву підтримав, просив її задовольнити, представник заінтересованої особи проти задоволення заяви заперечувала, посилаючись на те, що заявником на надано достатніх доказів, які б свідчили про його постійне проживання на території України з липня 1982 року по 24 серпня 1991 року включно.

Суд, вислухавши заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.
Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001р. №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Джульфінському районі Азербайджан Росія.

12.12.2011 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав згідно висновку від 05.10.2007р., посвідку на постійне проживання серія НОМЕР_1 .

Заявник ОСОБА_1 на підтвердження факту свого проживання на території України посилається на диплом про навчання у Технічному училищі № 16 м. Люботина Харківської області в період з 01.09.1982 по 29.02.1984 pp., диплом про навчання в Харківському технікуму залізничного транспорту в період з 1988 по 1991рр., військовий квіток та трудову книжку, згідно якої він працював з 20.06.1986р. у Локомотивному депо ст. Основа Південної залізничної дороги м. Харкова, 24.01.1989р. прийнятий у Вагонну ділянку № 1 Харків-Сортувальний Південної залізничної дороги, звільнений 30.06.1991р.

Однак, досліджені в судовому докази вказують на перебування ОСОБА_1 на території України, проте не підтверджують факт постійного проживання на території Україниз липня 1982 року по 24 серпня 1991 року включно.
Крім того, з наданого заявником ОСОБА_1 військового квітка НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 10.07.1991р. був знятий з обліку Червонозаводським РВК м. Харкова, та 24.08.1991р. був постановлений на облік до Джульфінського РВК Арербайджанської РСР.
Тобто, ОСОБА_1 не надано суду достатніх доказів, які б свідчили про його постійне проживання на території України з липня 1982 року по 24 серпня 1991 року включно, зокрема, у гуртожитку технічного училища №16, за адресою: АДРЕСА_1 , та у гуртожитку Локомотивного депо станції Основа у м. Харкові, та з 20.06.1986р. по серпень 1991 року включно за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту простійного проживання на території України задоволенню не підлягає, в зв`язку з його недоведеністю.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 293, 315 ЦПК України, Законом України «Про громадянство України», суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлений 21.07.2020року.

СУДДЯ