Справа № 548/1113/20
Провадження № 2/548/468/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.07.2020 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді- Коновод О.В.

за участю секретаря судового засідання Листопад В.Л.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Хорол у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та його поділу між спадкоємцями,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та його поділу між спадкоємцями, мотивуючи його тим, що він ОСОБА_1 - є сином ОСОБА_3 , а відповідач ОСОБА_2 , є дружиною, що доводиться копією свідоцтва про одруження Серія НОМЕР_1 та копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавець ОСОБА_3 помер в АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть Серія НОМЕР_4 .

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відкрилась спадщина на його спадкове майно, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Із довідки виконкому Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 09 січня 2020 року № 25 слідує, що, ОСОБА_3 , проживав і був зареєстрований до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 . Спільно з ним на момент його смерті постійно проживали і були зареєстровані: дружина- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4, син- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3

З довідки виконавчого комітету Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області № 172 від 06.02.2020 року слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 згідно записам в по господарській книзі № 6 за 2016-2023 роки, особовий рахунок № 563 по с.Попівка належа ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання позивач не з"явився, але в позовній заяві прохав суд провести розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання відповідач не з"явився, але подав заяву про розгляд справи за його відсутності .

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З повідомлення державного нотаріуса Хорольського районного нотаріального округу Решта С.М. від 07.03.2020 року за Вих. № 200/01-16 слідує, що 21.07.2004 року за № 393/2004 на підставі заяви про прийняття спадщини відкрита спадкова справа до майна ОСОБА_3 , дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у спадковій справі немає. На час відкриття спадщини разом з ним проживала дружина спадкодавця- ОСОБА_2 та син- ОСОБА_1 . Заповіту ОСОБА_3 не складав. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 позивач не має можливості оформити право власності на нього у нотаріальному порядку, тому йому роз`яснено державним нотаріусом, що питання належності цього будинку спадкодавцю та визнання права власності на нього за спадкоємцем необхідно вирішувати у судовому порядку.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України позивач ОСОБА_1 , є спадкоємцем за законом померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , який згідно ч. 3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину вказану спадщину.

Згідно Звіту про оцінку майна, виготовленого ТОВ « Альбатрос », вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку Літ. А-1, загальною площею 86,0 кв.м., житловою площею 42,5 кв.м., прибудови Літ. а, літньої кухні- сараю Літ.Б, сараю Літ.В, сажу Літ. в, погребу Літ. Г, вбиральні Літ. Д, колодязя № 1, огорожі Ѕ част. № 2, огорожі № 3, воріт з хвірткою № 4 становить станом на 14 лютого 2020 року - 54 800 гривень.

З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого ФОП ОСОБА_4 станом на 04.01.2020 року вбачається, що господарські будівлі вказаного домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у задовільному технічному стані та придатний до подальшої експлуатації.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України позивач, ОСОБА_1 , та відповідач ОСОБА_2 , є спадкоємцями за законом померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 які прийняли його спадщину, тому мають рівне право, тобто по 1/2 частці кожен, на його спадкове майно.

З листа Міністерства юстиції від 21.02.2005 року за № 19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника(спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку.

Належність вказаного спадкового нерухомого майна померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 доводиться довідкою виконавчого комітету Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області № 172 від 06.02.2020 року.

На даний час між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 виник спір щодо поділу спадкового майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , тому він звернувся до суду з даним позовом, вважаючи, що поділ вказаного спадкового майна між спадкоємцями належить провести у відповідності до вимог ст. 1278 ЦК України, виділивши позивачу ОСОБА_1 , та визнавши за ним право власності повністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами стягнувши з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці вартості вказаного спадкового майна, що виділяється: 54800 грн : 2 = 27 400 гривні.

Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осібю право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Таким чином, під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13.

За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.15,16,328,392 ЦК України, ст.ст.1-18,76-81,141,209-241,259,263-265,268,354,355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та його поділу між спадкоємцями,-задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право власності на на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на неприватизованій земельній ділянці, що складається з: житлового будинку Літ. А-1, загальною площею 86,0 кв.м., житловою площею 42,5 кв.м., прибудови Літ. а, літньої кухні- сараю Літ.Б, сараю Літ.В, сажу Літ. в, погребу Літ. Г, вбиральні Літ. Д, колодязя № 1, огорожі Ѕ част. № 2, огорожі № 3, воріт з хвірткою № 4.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці вартості спадкового майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що виділяється йому повністю, в сумі 27 400 гривні.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 22.07.2020 року.

Учасники справи:

ПОЗИВАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прож. АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_6 .

Суддя: О.В. Коновод