Справа № 724/520/20
Провадження № 2/724/243/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Гураль Л.Л.

за участю:

секретаря судового засідання: Рижак П.С.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

представник третьої особи

Недобоївської сільської ради: Кусмарцев М.О.

третьої особи начальника

відділу освіти молоді та спорту: Кирнац Н.Д. (присутня в судовому засіданні 17.06.2020)

розглянувши в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Хотині Чернівецької області справу

за позовом ОСОБА_1 ,

до Відділу освіти, молоді та спорту Недобоївської сільської ради,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Начальник відділу освіти молоді та спорту Недобоївської сільської ради Кирнац Надія Дмитрівна, Недобоївська сільська рада Хотинського району Чернівецької області

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

І. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

02 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до Відділу освіти, молоді та спорту Недобоївської сільської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову посилається на те, що 30.08.2005 згідно наказу відділу освіти Хотинської районної державної адміністрації №378 був переведений на посаду директора Недобоївської ЗНЗ.

05.03.2020 позивач подав заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням.

Того ж дня йому було видано трудову книжку із записом про звільнення на підставі наказу відділу освіти, молоді та спорту Недобоївської сільської ради №3-к/тр від 05.03.2020. Однак із зазначеним наказом позивача не було ознайомлено, про що свідчить відсутність підпису в наказі.

Позивач вважає, що його звільнення відбулося з грубим порушенням, оскільки вправі був до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться.

Таким чином, відповідач, звільнивши позивача з займаної посади, у зв`язку з поданням заяви про звільнення за власним бажанням в день подання заяви, порушив гарантоване право, передбачене ст. 43 КЗпП України, на відкликання такої заяви протягом чотирнадцяти днів.

Крім того, відповідачем була порушена сама процедура звільнення, оскільки в порушення ст.ст. 47, 116 КЗпП України, розрахунок в день звільнення не був проведений відповідачем та не було надано довідку про належні суми при звільненні.

Також за розрахунком позивача за вимушений прогул з 06.03.2020 по 02.04.2020 середній заробіток складає 12255,00 грн.

Відповідач надіслав на адресу суду відзив на позов, в якому заперечує проти позовних вимог з наступних підстав.

За обставинами звільнення позивача, спочатку ним була подана заява від 03.03.2020 про звільнення з 05.03.2020 у зв`язку з переведенням на іншу посаду вчителя.

Однак 05.03.2020 позивач змінив свою думку і подав до відділу освіти власноруч написану заяву про звільнення за власним бажанням із займаної посади директора Недобоївського ЗНЗ, датовану 05.03.2020. При цьому за наполяганням самого працівника термін попередження власника або уповноважений орган в 14 днів сторонами не застосовувався і працівник був звільнений 05.03.2020.

Його згода на звільнення в обумовлений сторонами строк 05.03.2020 підтверджується видачею і добровільним отриманням трудової книжки, ознайомлення з наказом про звільнення, подальший не вихід на роботу з 06.03.2020 і невиконання ним службових обов`язків, починаючи з 06.03.2020 по теперішній час.

При проведенні ознайомленні з текстом наказу про звільнення та врученні трудової книжки ОСОБА_1 в книзі обліку трудових книжок і вкладишів до них в графі «дата видачі на руки трудової книжки при звільненні» вчинив власноручно підпис та зазначив дату 058.03.2020 про отримання трудової книжки. Також ОСОБА_1 власноручно поставив підпис в журналі реєстрації наказі з кадрових питань в рядку №107 із зазначенням короткого змісту наказу «про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Недобоївської ЗНЗ» із зазначенням дати 05.03.2020.

Однак на оригіналі наказу №3-к тр від 05.03.2020 ОСОБА_1 відмовився ставити підпис, мотивуючи це тим, що наступного дня при передачі майна комісії сільської ради і адміністрації ЗНЗ прийде і розпишеться в наказі.

Про вказані обставини був складений акт від 05.03.2020 за участі начальника відділу освіти Кирнац ОСОБА_4 .Д., сільського голови Юзви Ю.М., головного спеціаліста земельного сектору Іващука Ю.П.

06.03.2020 на передачу товарно-матеріальних цінностей ОСОБА_1 не з`явився, про що був складений акт.

Також відповідач стверджує, що починаючи з 05.03.2020 позивач до адміністрації Недобоївського ЗНЗ або відділу освіти, молоді та спорту із заявами про відкликання своєї заяви про звільнення не звертався.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Також позивач звернув увагу суду, що не вказав дату свого звільнення, а лише дату написання заяви. Однак його було звільнено в той же день, а наступний день вже призначено в.о. директора школи. Крім того, позивач пояснив, що не виходив на роботу, після свого звільнення, оскільки в нього було відсутнє робоче місце, а тому не було куди виходити.

Представник відповідача та третьої особи Недобоївської сільської ради в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві, просив відмовити в задоволенні позову.

Третя особа Начальник відділу освіти молоді та спорту Недобоївської сільської ради Кирнац Надія Дмитрівна в судому засіданні проти позову заперечувала, просила в задоволенні його відмовити. Також пояснила, що позивач писав дві заяви на звільнення: одну шляхом переведення на посаду вчителя, іншу за власним бажанням. Саме на другій заяві наполягав позивач і просив звільнити його в той же день, однак в заяві не зазначив дати звільнення. Крім того, пояснила, що позивачу було повідомлено про те, що до трудової книжки внесено запис про його переведення, однак останній наполягав на звільненні за власним бажанням.При цьому будь-яких поважних причин для звільнення не навів. Позивача було звільнено 05.03.2020 та визначено виконуючого обов`язки директора школи. Наразі конкурс на посаду директора не проведений, але вже призначений.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 06.04.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.05.2020 було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Недобоївську сільську раду Хотинського району Чернівецької області.

В судовому засіданні 01.06.2020р. судом було оголошено перерву, з підстав неможливості вирішення даного спору в даному судовому засіданні.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 30.08.2005 ОСОБА_1 переведено з посади заступника директора з виховної роботи Недобоївської ЗНЗ на посаду директора цієї ж установи (ст. 32 п.1 КЗпП України) на контрактній основі, що підтверджується Наказом відділу освіти Хотинської районної державної адміністрації №378 (а.с.8).

Відповідно до копії трудової книжки №1612418 ОСОБА_1 (а.с. 10):

- під №10 міститься запис «звільнити у зв`язку з переведенням з посади директора Недобоївського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів на посаду вчителя української мови та літератури вищезазначеного закладу», підстава: наказ №3 - к/тр від 05.03.2020;

- під №11 міститься запис «запис за №10 недійсний. Звільнити з посади директора Недобоївського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів за власним бажанням», підстава: наказ №3 - к/тр.

05.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до начальника відділу освіти, молоді та спорту Кирнац Н.Д. із заявою про звільнення його з посади директора за власним бажанням (а.с.11).

На підставі вищенаведеної заяви, наказом відділу освіти, молоді та спорту Недобоївської сільської ради №3-к/тр від 05.03.2020 звільнено ОСОБА_1 з посади директора Недобоївського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів за власним бажанням (а.с.12).

З наявної в матеріалах справи виписки по картковому рахунку, вбачається, що 10.03.2020 поступили кошти на картку з коментарем: «зарплата, Недобоївська сільська рада» в сумі 13634,06 грн. (а.с.14).

Судом встановлено, що 03.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до начальника відділу освіти, молоді та спорту ОСОБА_5 із заявою про звільнення з посади директора з 05.03.2020 за п.5 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з переведенням на посаду вчителя української мови та літератури (а.с. 33).

Також встановлено, що ОСОБА_1 відкликав свою заяву від 03.03.2020 та 05.03.2020 подав ще одну заяву про звільнення з посади директора за власним бажанням. ОСОБА_1 було зауважено, що наказ про його переведення вже видано, запис в трудовій книжці зроблено. Однак ОСОБА_1 наполягав на тому, щоб взяти до уваги другу заяву про звільнення з посади директора та в цей же день видати йому трудову книжку, про що складено акт від 05.03.2020 (а.с.35).

Наказом відділу освіти, молоді та спорту Недобоївської сільської ради №3-крт від 05.03.2020 звільнено ОСОБА_1 з посади директора Недобоївського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів за власним бажанням з 05.03.2020. При цьому в наказі відсутній підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з наказом. Даний наказ він отримав 27.03.2020 (а.с.36).

Відповідно до акту про відмову від підпису від 05.03.2020 о 17:45, складеного начальником відділу освіти, молоді та спорту Кирнац Н.Д, в присутності сільського голови ОСОБА_6 та головного спеціаліста земельного сектора Іващука Ю.П., про те, що ОСОБА_1 директор Недобоївського ЗЗСО І-ІІІ ступенів, з наказом від 05.03.2020 №3 - к/тр ознайомився, трудову книжку отримав. Проте, в наказі про звільнення не розписався, мотивуючи це тим, що на наступний день (06.03.2020) о 09:00 год., як матеріально-відповідальна особа, прийде щоб передати шкільне майно ревізійній комісії, тоді і розпишеться в наказі та отримає його копію (а.с.40).

Разом з цим в журналі реєстрації наказів з кадрових питань в графі «підпис отримуючого» в рядку №107 із зазначенням короткого змісту наказу «про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Недобоївського ЗНЗ» із зазначенням дати 05.03.2020 вчинено підпис ОСОБА_1 (а.с. 37).

Також ОСОБА_1 в книзі обліку трудових книжок і вкладишів до них під №3 проставив підпис про отримання трудової книжки 05.03.2020 (а.с. 38-39).

Зі змісту акту від 06.03.2020 вбачається, що ОСОБА_1 не з`явився на прийом-передачу матеріальних цінностей (а.с.41).

На підставі платіжного доручення №284 від 06.03.2020 ОСОБА_1 нараховані розрахункові за березень 2020 року в сумі 13634,06 грн., які проведено банком 10.03.2020р. (а.с. 44).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснив суду, що працює сільським головою ОТГ і 05.03.2020 до нього в кабінет зайшов директор школи ОСОБА_1 із заявою про звільнення за власним бажанням, при цьому причину свого звільнення не пояснив. Однак наполягав на звільненні саме 05.03.2020р., що і було зроблено.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила суду, що працює головним спеціалістом відділу освіти і їй відомо, що позивач 05.03.2020 написав спочатку заяву про звільнення його з посади директора школи та переведення на посаду вчителя. За вказівкою керівництва вона підготувала проект відповідно наказу, у зв`язку з чим було внесено до трудової книжки запис. В другій половині дня 05.03.2020 позивач написав іншу заяву про звільнення його з посади директора за власним бажанням. В кабінеті сільського голови, де була присутня також ОСОБА_5 , ОСОБА_1 було повідомлено, що його вже звільнено та переведено на посаду вчителя, однак позивач наполягав на звільненні за власним бажанням. Тому попередній запис в трудовій книжці було визнано недійсним. Трудову книжку та наказ про звільнення ОСОБА_1 вручала ОСОБА_5 , оскільки вже закінчився робочий день, однак вона вирішила дочекатися ОСОБА_1 .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснила суду, що виконує обов`язки директора школи після звільнення ОСОБА_1 з посади. ОСОБА_1 після свого звільнення на роботу до школи не виходив. В період карантину адміністрація школи працювала у звичному режимі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснила суду, що працює головним спеціалістом відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності і повинна була бути присутньою 06.03.2020 під час передачі матеріальних цінностей директором школи ОСОБА_1 . Однак останній на передачу цінностей не з`явився, про що був складений відповідний акт.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснив суду, що працює землевпорядником і був присутній під час складення акту від 05.03.2020р. При цьому зазначив, що чітко не пам`ятає про що йшла мова, щось про звільнення ОСОБА_1 з роботи.

ІV. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року визначено, що у справах про звільнення особи за власним бажанням суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору.

Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (частина четверта статті 24 КЗпП України ).

Отже, наведеними вище положеннями КЗпП України визначено, що при розірванні трудового договору з ініціативи працівника, роботодавець може звільнити працівника у день подання останнім заяви за умови, якщо працівник сам визначає цей день датою звільнення, вказавши при цьому поважну причину, яка зумовила прийняття ним рішення про звільнення (переїзд на нове місце проживання, вступ до навчального закладу, переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість тощо).

У постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору суди повинні з`ясувати, зокрема, чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення.

В судовому засіданні позивач ствердив, що заяву про звільнення з роботи від дійсно подавав, однак не зазначив у ній дати свого звільнення та не просив звільнити його з роботи до закінчення двотижневого строку. Він лише наполягав на розгляді заяви про звільнення за власним бажанням, а не заяви, яка передувала, про переведення на посаду вчителя. Після подання заяви про звільнення він не продовжував працювати на своїй посаді, оскільки 06.03.2020 вже був призначений виконувач обов`язків директора, а тому в нього не було робочого місця.

Судом встановлено, що на місце позивача не була запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації.

Судом враховується, що сторони трудових правовідносин не можуть в односторонньому порядку змінювати строки попередження. Працівник, який попередив роботодавця про розірвання на його вимогу трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати таку заяву, за винятком випадків, коли на його місце було запрошено особу в порядку переведення з іншого місця роботи за погодженням між керівництвом двох роботодавців. При цьому, якщо відсутнє усне чи письмове відкликання заяви про звільнення за власним бажанням і після закінчення строку трудового договору його не було розірвано, а працівник не наполягає на звільненні, дія договору вважається продовженою.

Винятки становлять випадки розірвання договору з поважних причин, про що зазначає працівник. Разом з тим, із заяви про звільнення за власним бажанням жодних причин для розірвання трудового договору раніше двотижневого строку попередження ОСОБА_1 не зазначив.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Верховного Суду Касаційного цивільного суду у справі №279/3334/17-ц від 20.05.2020р.

Враховуючи, що у заяві про звільнення ОСОБА_1 не ставив питання про його звільнення у певні строки, у роботодавця не було законних підстав для його звільнення до закінчення двотижневого строку після подачі працівником заяви про звільнення, оскільки працівник про це не просив, згоди на звільнення до закінчення двотижневого строку не надавав, а тому суд приходить до висновку про порушення прав позивача.

Також судом враховується, що на місце позивача не була запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (частина четверта статті 24 КЗпП України ).

Отже, позовні вимоги про скасування наказу про звільнення та поновлення ОСОБА_1 на роботі підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Ураховуючи, що звільнення ОСОБА_1 відбулося 05 березня 2020 року, застосовуючи зазначені вище норми права, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, що передували звільненню (січень-лютий).

Відповідно до пункту 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Відповідно до довідки Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 09.07.2020 №493 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за період січень-лютий 2020 року складає 644,19 грн.

Вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Позивача звільнено з роботи 05 березня 2020 року, тобто з цього часу було порушено його трудові права і поновлюються вони лише рішенням суду від 07 липня 2020 року, тому саме цей період, тобто з дня звільнення до дня ухвалення судового рішення, і слід визнати вимушеним прогулом.

Таким чином, підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 березня 2020 року по 15 липня 2020 року в сумі 56688,72 гривень, виходячи з розрахунку: 644,19 грн. х 88 робочих днів.

За встановлених обставин в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, позовні вимоги про скасування наказу про звільнення та поновлення ОСОБА_1 на роботі, а також про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи представника відповідача про те, що закон не забороняє роботодавцеві звільнити працівника із займаної посади на його прохання раніше закінчення двотижневого терміну попередження, оскільки таке звільнення зумовлене досягненням домовленості між сторонами трудового договору, є помилковим, так як не доведено прохання звільнити раніше строку попередження.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Представником позивача до позовної заяви, відповідно до ст. 134 ЦПК України, подано орієнтовний розрахунок судових витрат, який становить 15 300,00 грн., зокрема: опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини 1700 грн. за дві години, підготовка та направлення адвокатського запиту 850 грн. за одну годину, збір доказів, підготовка та написання позовної заяви 4250,00 грн. за п`ять годин, представництво інтересів в суді 8500,00 грн. за 10 годин.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 141 ч.3 п. 4 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження понесених позивачем ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, надано попередній орієнтовний розрахунок судових витрат в сумі 15 300,00 грн.

Однак доказів, які б свідчили про оплату наданих послуг, оформлених у встановленому законом порядку позивачем надано не було.

Оскільки позивачем не доведено факту понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 15300,00 грн., відповідно дані кошти не можуть бути стягнуті з відповідача.

Відповідно до ст.141 ЦПК України на відповідача покладається сплата судового збору в дохід держави в сумі 1681,80 грн.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 12, 76-81, 137, 141, 259, 263- 265, 268, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: с. Недобоївці, Хотинського району Чернівецької області, РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу освіти, молоді та спорту Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області (місце реєстрації: вул. Головна, 28А, с. Недобоївці Хотинського району Чернівецької області ) треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Начальник відділу освіти молоді та спорту Недобоївської сільської ради Кирнац Надія Дмитрівна місце реєстрації: с. Малинці Хотинський район, Чернівецька область), Недобоївська сільська рада Хотинського району Чернівецької області (місце реєстрації: вул. Головна, 28А, с. Недобоївці Хотинського району Чернівецької області ) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Скасувати наказ начальника відділу освіти, молоді та спорту Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області за №3-к/тр від 05.03.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Недобоївського закладу середньої освіти І-ІІІ ступенів.

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Недобоївського закладу середньої освіти І-ІІІ ступенів з 06 березня 2020 року.

Стягнути з відділу освіти, молоді та спорту Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області (місце реєстрації: вул. Головна, 28А, с. Недобоївці Хотинського району Чернівецької області ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: с. Недобоївці, Хотинського району Чернівецької області, РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 березня 2020 року по 15 липня 2020 року в сумі 56688,72 грн. (п`ятдесят шість тисяч шістсот вісімдесят вісім гривень 72 коп.).

Стягнути з відділу освіти, молоді та спорту Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області місце реєстрації: вул. Головна, 28А, с. Недобоївці Хотинського району Чернівецької області ) в дохід держави судовий збір в сумі 1681,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду, а якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повне рішення складено 17 липня 2020 року

Суддя: Л. Л. Гураль