Номер провадження 22-ц/804/2254/20
Номер провадження 22-ц/804/2254/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Халаджи О. В.,

суддів: Азевича В.Б., Новікової Г.В.,

секретар Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи Покровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (суддя Назаренко Г.В.),

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця. Просила зобов`язати Покровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зняти арешт з всього рухомого та нерухомого майна, в тому числі арешту на майно (кошти) в банківських установах, який було накладено за виконавчим листом 2-11803/2010 року від 07.03.2011 року, та вичинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна в державних реєстрах.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2020 року в задоволені заяви ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи Покровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» відмовлено.

Із вказаною ухвалою суду не погодилась ОСОБА_1 , та подала апеляційну скаргу, вважає, що судове рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим.

В обґрунтування скарги зазначила, виконавче провадження підлягає закриттю державним виконавцем на підставі ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що у разі закриття виконавчого провадження припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійсненні державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, які необхідні у зв`язку із закриттям провадження.

Посилалась на статті 36,50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на 31 грудня 2015 року.

ОСОБА_1 , просила ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2020 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву у повному обсязі.

Від Покровського ДВС та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» відзив на апеляційну скаргу не надходив.

ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник Покровського ДВС та представник ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09.11.2010р., яке набрало законної сили 22.12.2010р., з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ВАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість по кредиту у розмірі 22 660,38 грн., витрати по сплаті державного мита 226,60 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн.

13.05.2017р. старшим державним виконавцем Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Карташовою Н.В. було відкрито виконавче провадження ВП № 53912114 з виконання виконавчого листа № 2-11803/2010, виданого 07.03.2011р. Красноармійським міськрайонним судом Донецької області.

19.01.2012р. державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесена інформація про державну реєстрацію обтяжень за № 547422 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника, серія та № 30803688, виданого 17.01.2012 заступником начальника відділу ДВС Красноармійського міськрайонного управління юстиції Братусь С.К.

22.01.2018р. старшим державним виконавцем Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Карташовою Н.В. вказаний виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, і здійсненням державним виконавцем, передбачених законом заходів щодо розшуку такого майна, які виявились безрезультатними. Строк пред`явлення виконавчого документа для виконання продовжено на строк до 22.04.2018р.

Відмовляючи в задоволені заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем правомірно не прийняте рішення про скасування арешту, оскільки рішення про повернення на підставі пп.1, 3, 11 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не приймалось.

Апеляційний погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права чи інтересу, як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника, підлягають застосуванню з дотриманням статей 55, 124 Конституції України, а також з огляду на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. У будь-якому разі порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним/належним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Суд встановив, що у цій справі ОСОБА_1 є власником майна , на яке накладено арешт у межах виконавчого провадження, звернулась до суду за захистом своїх прав, як боржників у виконавчому провадженні шляхом виключення з акту опису та звільнення з-під арешту належного їм майна, посилаючись на те, що є постанова про повернення виконавчого документа.

Апеляційний суд зазначає, що якщо сторони виконавчого провадження вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи, вони мають право звернутися до суду зі скаргою на підставі статті 447 ЦПК України.

Отже, боржники, які вважають, що їх права у виконавчому провадженні порушені, при обранні способу захисту мають обрати один із способів, наданих їм цивільним процесуальним законом, і саме це буде вважатися способом захисту, який не передбачений законом, але не суперечить йому та найбільш відповідатиме змісту порушеного права і характеру правопорушення.

Встановивши, що постановою старшого державного виконавця Покровського ВДВС Карташовою Н.В.. від 22 січня 2018 року виконавчий лист повернено стягувачу на підставі пункту другого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, суд першої інстанції правильно застосував частини першу, третю статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Разом з тим повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають. Такий механізм запроваджено законодавцем з метою захисту прав стягувачів, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Дана правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 17.06.2020 року № 161/4786/19).

Звертаючись із заявою про зобов`язання державного виконавця, зняти арешт та скасувати інші вжиті заходи щодо виконання рішення в рамках виконавчого провадження № 53912114, ОСОБА_1 фактично просить суд, перебрати на себе повноваження інших державних органів (зокрема, повноваження державного виконавця), які передбачені нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи також не спростовують висновки суду попередньої інстанції.

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Встановивши, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 липня 2020 року.

Судді: О.В. Халаджи

В.Б. Азевич

Г.В. Новікова