Справа №461/703/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря

судового засідання Івасюти Н.В.,

представника позивача Синявської Н.В. ,

представника відповідача Дуди Х.Р. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до Львівського комунального підприємства «Муніципальна варта» (79008, м. Львів, пр. Свободи, 24), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

позивач звернувся в суд з даним позовом до Львівського комунального підприємства «Муніципальна варта» (79008, м. Львів, пр. Свободи, 24), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , у якому просить стягнути з відповідача 31 833 гривні 75 копійок збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судові витрати на проведення експертизи в розмірі 1 500 гривень 00 копійок, витрати на правничу допомогу та витрати , пов`язані зі сплатою судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.07.2019 року у АДРЕСА_1, ОСОБА_4 , працюючи начальником ВКВПЗ ЛКП «Муніципальна варта», відповідаючи за систему в "їзду/виїзду в пішохідну зону центральної частини міста та її роботу, під час руху автомобіля Citroen Jumpy, р.н. НОМЕР_1 , при увімкнутому зеленому сигналі світлофора не забезпечив повного опускання боларда в крайнє нижнє положення, чим було створено перешкоду в русі та не вжито відповідних необхідних заходів щодо їх усунення або попередження учасників руху про небезпеку, що призвело до пошкодження автомобіля належного позивачу. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 04.11.2019 року ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.139 КУпАП та закрито провадження, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Внаслідок вищевказаної ДТП, транспортному засобу Citroen Jumpy, р.н. НОМЕР_1 завдано механічних пошкоджень, які згідно висновку експертиза становлять 31 833,75 гривень. Оскільки, ОСОБА_4 на час ДТП виконував трудові обов`язки у Львівському комунальному підприємстві «Муніципальна варта» то заподіяну шкоду повинен відшкодувати позивачу саме відповідач, а тому просить позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, з мотивів, наведених у ньому та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила та просила відмовити у його задоволенні, з підстав наведених у відзиві. Вказала, що рішення суду про визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.139 КУпАП не має будь-якого преюдиційного значення, оскільки на час вирішення справи пройшли строки накладення адміністративного стягнення. Докази надані позивачем на підтвердження завдання шкоди не є належнимим та допустимими, оскільки позивачем надано суду лише витяг з висновку, а не повний документ.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 22.07.2019 року у АДРЕСА_1, ОСОБА_4 , працюючи начальником ВКВПЗ ЛКП «Муніципальна варта», відповідаючи за систему в "їзду/виїзду в пішохідну зону центральної частини міста та її роботу, під час руху автомобіля Citroen Jumpy, р.н. НОМЕР_1 , при увімкнутому зеленому сигналі світлофора не забезпечив повного опускання боларда в крайнє нижнє положення, чим було створено перешкоду в русі та не вжито відповідних необхідних заходів щодо їх усунення або попередження учасників руху про небезпеку, що призвело до пошкодження автомобіля належного позивачу, що підтверджується постановою Галицького районного суду м. Львова від 04.11.2019 року, якою ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.139 КУпАП та закрито провадження, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова набрала законної сили.

Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вказаним судовим рішенням, встановлено, що ОСОБА_4 вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.139 КУпАП під виконання своїх трудових обов`язків, працюючи начальником ВКВПЗ ЛКП «Муніципальна варта», та був відповідальним за систему в "їзду/виїзду в пішохідну зону центральної частини міста та її роботу.

Згідно висновку судового експерта Галамай Б.І №167 від 29.07.2019 року, за результатами експертного автотоварознавчого дослідження, вартість відновлювального ремонту автомобіля Citroen Jumpy, р.н. НОМЕР_1 становить 31 833,75 гривень.

Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України, встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

Згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч. 2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно положень частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор, тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися; п.5 - під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст. 1172 ЦК України, суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст.1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була.

Відповідно до п.5 вказаної Постанови, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває з даною організацією в трудових відносинах і шкоду заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Таким чином, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цими особами, в трудових відносинах, а шкода, заподіяна нею у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків, що і має місце у даній справі.

При цьому, під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-933цс16.

З оцінки наданих відповідачем доказів вбачається наявність між відповідачем та третьою особою ОСОБА_4 трудових правовідносин на момент вчинення ДТП, так як ОСОБА_4 на момент ДТП виконував свої трудові обов`язки та працював начальником ВКВПЗ ЛКП «Муніципальна варта», був відповідальним за систему в"їзду/виїзду в пішохідну зону центральної частини міста та її роботу, що підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили та не потребує додаткового доказування.

Таким чином суд, суд приходить до висновку, що з урахуванням положень частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України, обов`язок виплати страхового відшкодування за наслідками ДТП покладений саме на ЛКП «Муніципальна варта», а тому позов є підставним. Доводи відповідача, в свою чергу, суд знаходить такими, що не спростовують фактів викладених у позовній заяві. Суд бере до уваги висновок судового експерта як належний та допустимий доказів по справі, оскільки такий стосується безпосередньо предмету доказування, експертиза проведена повноважним суб`єктом та відповідає чинному законодавству України про проведення судових експертиз, в ході судового розгляду даний висновок наданий суду у повному обсязі, надісланий відповідачу у спосіб визначений законом, що підтверджено відповідними супровідним листом та копією квитанції про поштове відправлення, та досліджений в процесі судового розгляду. Наведене спростовує доводи представника відповідача щодо надання позивачем лише витягу з висновку, а не повного документу.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи вищевикладене суд, дійшов висновку, що позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог, відтак позов підлягає до задоволення. За даних обставин слід стягнути Львівського комунального підприємства «Муніципальна варта» на користь позивача 31 833 гривні 75 копійок завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати понесені у зв`язку із сплатою судового збору в розмірі 840,80 гривень, що підтверджується квитанцією від 20.01.2020 року.

Відповідно до ч.1, 8 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу та стягнення поштових витрат, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як встановлено судом, між ОСОБА_5 в інтересах її чоловіка ОСОБА_3 та адвокатом Синявською Н.В. укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги від 27.12.2019 року, предметом якого є надання клієнту правової допомоги у даній справі.

Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 27.12.2019 року, вартість послуг, наданих адвокатом становить 10 050,00 гривень.

Суд вважає, що визначена адвокатським бюро сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Крім цього, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на проведення експертизи в розмірі 1 500,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 25.07.2019 року.

Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати в сумі 12 390 гривень 80 копійок (840,80+10 050,00+1 500,00).

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Муніципальна варта» (79008, м. Львів, пр. Свободи, 24, ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ) 31 833 гривні 75 копійок матеріальної шкоди.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Муніципальна варта» (79008, м. Львів, пр. Свободи, 24, ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ) 12 390 гривень 80 копійок судових витрат по справі.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22 липня 2020 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.