Справа № 265/4691/20
Провадження № 2-з/265/14/20
У Х В А Л А

23 липня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Вайновського А.М., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

21 липня 2020 ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із заявою про забезпечення позову.

Вказану заяву обґрунтувала тим, що має намір звернутися до суду із позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки. 06.10.2005 під час шлюбу ними була придбано житловий будинок та земельну ділянку, розташовані по АДРЕСА_1 . Рішенням суду від 18.06.2020 в порядку поділу майна подружжя за нею та ОСОБА_2 було визнано право власності на 1/2 частки вказаної нерухомості за кожним. На даний час відповідач повідомив про намір розпорядитися своєю часткою нерухомості на власний розсуд, що може, на її переконання, утруднити чи зробити неможливим виконання рішення про видів майна в натурі. У зв`язку із наведеними обставинами просила забезпечити майбутній позов шляхом арешту житлового будинку та земельної ділянки.

Дослідивши доводи заявника ОСОБА_1 та перевіривши їх наданими доказами, суд приходить до наступних висновків.

Так, положеннями ч. 1 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно із п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляд заяв про забезпечення позову» передбачено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до цього ж п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з договору купівлі-продажу, посвідченого від 06.10.2005 за реєстровим № 6824, жилий будинок АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_1 . Договір зареєстровано у реєстрі прав власності за реєстраційним № 11919099 від 10.10.2005.

Згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 466084 від 10.05.2006 земельна ділянка, розташовано по АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_1 .

Також встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 червня 2020 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Згідно із судовим рішенням жилий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку визнано спільною сумісною власністю подружжя, за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано право власності на вказане майно по 1/2 частки за кожним.

Разом зі тим, обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на нерухоме майно, заявник ОСОБА_1 зазначає про намір пред`явлення позову до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки з вищевказаних житлового будинку та земельної ділянки, а також про намір останнього розпорядитися на власний розсуд належною часткою майна. При цьому заявником взагалі не обґрунтовано яким саме чином невжиття такого заходу забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у майбутньому, а також відповідності даного виду забезпечення запланованим позовним вимогам.

Крім того, знаходячи пред`явлену заяву необґрунтованою та безпідставною, суд не може залишити поза увагою те, що рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 червня 2020 року, яким проведено поділ спірної нерухомості, на сьогодення є таким, що не набрало законної сили, його не зареєстровано у встановленому порядку, а отже власником даної нерухомості юридично є ОСОБА_1 , що свідчить про передчасність її вимог про застосування заходів забезпечення майбутнього позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно є передчасними.

Відтак, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 149, п. 1 ч. 1 ст. 150, ст. 151, ч. 10 ст. 153, ст. 154, ч. 1 ст. 157, ст. 260, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Дана ухвала на підставі ч. 2 ст. 261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Ухвалу складено та підписано 23 липня 2020 року.

Суддя ___________________________________