ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1165/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/1406/20 Категорія: на ухвалу Корман О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя доповідач)

Суддів Карпенко О. В., Василенко Л. І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2

особа, яка подає апеляційну скаргу ОСОБА_1

розглянувши у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 травня 2020 року, постановлену під головуванням судді Кормана О. В. в Уманському міськрайонному суді Черкаської області 06.05. 2020 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення майнових прав спільної часткової власності, -

в с т а н о в и в :

10 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про відновлення майнових прав спільної часткової власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що предмет договору дарування від 27.05. 1994 року спільна часткова власність на комплекс по АДРЕСА_1 ( ст. 356 ЦК України). Суб`єкти права ОСОБА_3 і ОСОБА_1 без виділу спільного майна в натурі, враховуючи предмет звичайної домашньої обстановки і вжитку. Позивач вказує, що ОСОБА_3 з перевищенням наданих повноважень, і встановлених обмежень щодо розміру належної частки, безвідповідально передала по договору дарування від 29.08. 2017 року 1/6 частину майнових прав за межами своєї частки ОСОБА_2 , виключивши їх із складу комплексу, як відокремлені та ізольовані для створення виключної особистої території і зміни спільних обов`язків і інших проблем ( ст.ст. 358, 364,367 ЦК України) і припинили мої майнові права спільної власності та комплекс, які належать йому по базовому договору 1994 року, які необхідно відновити в судовому порядку з моменту їх припинення 29.08. 2017 року ( ст.ст. 386, 387 ЦК України). У позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначає, що позов поданий вперше.

Позивач ОСОБА_1 просить відновити з 29. 08.2017 року майнові права спільної часткової власності ОСОБА_1 по комплексу по АДРЕСА_1 в обсягах договору дарування від 27.05.1994 року, стягнути з відповідача судовий збір до держбюджету.

Ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Кормана О.В. від 10 квітня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення майнових прав спільної часткової власності залишено без руху. Визначено позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви -10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення без руху позовної заяви.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення майнових прав спільної часткової власності визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржив ухвалу в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, яка була зареєстрована Уманським міськрайонним судом Черкаської області 01 червня 2020 року Вх. № 11797, та надійшла разом із матеріалами справи до Черкаського апеляційного суду 17 червня 2020 року Вх. № Е 2339/20 Вх.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що на розгляд справи вплинули обтяжуючі чинники його самоізоляція за ризиків зараження в період поширення короновірусної інфекції та плутанина поштового зв`язку, що виникла зі зміної функціональності і орієнтації під час карантину. Скаржник посилається, що копію ухвали від 10.04. 2020 року про залишення позову без руху він не отримував, тому ухвала суду потребує поновлення строків оскарження.

У скарзі скаржник ОСОБА_1 зазначає, що він виконав усі вимоги ст. 175 ЦПК України, а якщо є інші, то на його думку, це можливо вирішити безпосередньо за участю відповідача у підготовчому провадженні під час розгляду справи.

ОСОБА_1 вважає, що позов повернули по формальним ознакам, судом створено штучні бар`єри до правосуддя.

Скаржник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 травня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

У відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

07 липня 2020 року в суд апеляційної інстанції від відповідача ОСОБА_4 надійшла заява, в якій вона вказує, що апеляційна скарга, на її думку, не відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України, зокрема, п.5 ч. 2 ст. 356 ЦПК України. У тексті заяви відповідач аналізує вимоги позивача, вказуючи, що позивач вийшов за межі здійснення цивільних прав, наданих договором або актами цивільного законодавства. Відповідач ОСОБА_2 вказує, що позивачем подано безглуздий позов, а сам позивач за допомогою суду умисно примушує ОСОБА_2 до вчинення дій, які є для неї необов`язковими, оскільки відзиви, клопотання, заяви потребують багато часу для їх оформлення та витрачання грошових коштів, з ціллю примусити її віддати безкоштовно квартиру ОСОБА_1 , яка належить їй на законній підставі. ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем, а ОСОБА_2 неналежним відповідачем. Також вона у заяві посилається, що, на її думку, є підстави визнати зловживанням процесуальними правами дії ОСОБА_1 , оскільки він навмисно вводить в оману суд щодо фактичних обставин справи, тому має нести відповідальність. ОСОБА_2 просить прийняти заяву для розгляду з метою прийняття заходів. Визнати зловживання процесуальними правами дії ОСОБА_1 . Постановити ухвалу про стягнення штрафу з ОСОБА_1 у розмірі 6306 грн. Відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

За правилами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В даній справі оскаржується ухвала суду про повернення позовної заяви позивачеві, яка зазначена в пункті 6 частини першої статті 353 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, та зважаючи на конкретні обставини у справі, оскарження процесуальної ухвали суду, які не вимагають проведення судового засідання з участю сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення питання щодо законності ухвали про повернення позову позивачу, то колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін, що передбачено вимогами цивільно - процесуального законодавства.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвала суду першої інстанції вимогам закону не відповідає, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали.

Згідно статті 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень частини 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу (форма та зміст позовної заяви та документи, що до неї додаються), протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3 ст. 185 ЦПК України).

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч. 5 ст. 185 ЦПК України).

Чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.

Разом з тим, відповідно до частини 6 статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому відділенні відмітки про вручення судового рішення.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу від 10 квітня 2020 року про залишення позову без руху, дійшов висновку, що позовна заява подана без додержання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, вказавши, що у позовній заяві позивач взагалі не обґрунтував, чому позовні вимоги висунуто до ОСОБА_2 , не зазначено в чому полягає перевищення ОСОБА_5 наданих повноважень і встановлених обмежень, чим такі повноваження та обмеження були встановлені. Крім цього, в ухвалі зазначено, що позивач взагалі не вказує, які саме його майнові права були припинені в результаті дій ОСОБА_5 . Також суд вказав, що позивач не зазначив докази, які підтверджують викладені ним у позовній заяві обставини, та позовна заява не містить підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову ( позовів) до цього ж відповідача ( відповідачів) , з тим самим предметом, та з тих самих підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення позивачеві позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_1 не усунув недоліки позовної заяви, які були зазначені в ухвалі суду від 10 квітня 2020 року, у встановлений судом десятиденний строк, а тому суд дійшов висновку, що позовну заяву з доданими до неї матеріалами необхідно повернути позивачу на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України.

Крім того, суд послався, що у відповідності до вимог п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України , що позивач є таким, що 25 квітня 2020 року отримав копію ухвали суду від 10 квітня 2020 року про залишення позовної заяви без руху, але у визначений судом строк позивач недоліки позовної заяви не усунув, тому суд дійшов висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки такі висновки повністю не відповідають обставинам справи та вимогам закону, судом допущено порушення вимог процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи 10 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відновлення майнових прав спільної часткової власності ( а. с. 1).

Ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України, а позивачу надано десятиденний термін для усунення недоліків позовної заяви, який відраховується з дня отримання позивачем копії ухвали про залишення позовної заяви без руху ( а. с. 4 - 5).

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення майнових прав спільної часткової власності - визнано неподаною і повернуто позивачу ( а. с. 9).

Разом з тим, як посилається у скарзі скаржник копію ухвали суду від 10 квітня 2020 року про залишення без руху позовної заяви він не отримував.

Нормами ЦПК України не встановлено окремого порядку вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Разом з цим, частиною 1 статті 258 ЦПК України визначено, що ухвала є судовим рішенням.

Порядок вручення судового рішення визначений у статті 272 ЦПК України, частина 11 якої встановлює, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день проставлення у поштовому відділенні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункти 1, 3, 4, 5).

На а. с. 6 7 містяться копії супровідного листа від 13.04. 2020 року № 8262, із якого вбачається, що судом першої інстанції на адресу ОСОБА_1 АДРЕСА_2 була направлена копія ухвали суду від 10 квітня 2020 року про залишення позовної заяви без руху.

Згідно даних довідки, яка міститься на конверті на а. с. 8, вбачається, що 29 квітня 2020 року до Уманського міськрайонного суду Черкаської області було повернуто поштове відправлення з відміткою на конверті «відсутній адресат». Відмітка зроблена 25 квітня 2020 року.

Однак, суд першої інстанції, встановивши факт неотримання позивачем копії ухвали суду від 10 квітня 2020 року про залишення позовної заяви без руху, а матеріали справи не містять доказів повторного направлення позивачу копії ухвали суду від 10 квітня 2020 року про залишення позовної заяви без руху, дійшов висновку, що у відповідності до вимог п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України позивач є таким, що отримав копію ухвали 25 квітня 2020 року про залишення позовної заяви без руху від 10.04. 2020 року, але у визначений судом строк позивач недоліки позовної заяви не усунув.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки на дату постановлення ухвали про повернення позовної заяви суд першої інстанції не мав доказів належного вручення позивачу копії ухвали про залишення позовної заяви без руху та надання позивачу строку для усунення її недоліків, так як ухвала не була отримана позивачем, а тому безпідставним є висновок, що слід вважати, що позивачем отримано копії ухвали, і строк для усунення недоліків закінчився, а позивач не виконав вимоги ухвали суду у встановлений строк.

Отже, приймаючи до уваги дію карантинних заходів в цей період, керуючись Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням корона вірусної хвороби (COVID -19) № 540-ІХ від 30 березня 2020 року, неможливістю позивача, який є пенсіонером та інвалідом, в період карантину змушений перебувати в самоізоляції, прибути в суд для з`ясування питання щодо поданого ним позову та вирішення питання стосовно його прийняття судом до розгляду, колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами скаржника в апеляційній скарзі, що ухвала суду є незаконною, тому підлягає скасуванню, так як позивачем не отримано копію ухвали суду про залишення позову без руху, а тому є підстави для поновлення строку позивачу для виконання ухвали суду про залишення позову без руху .

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що згідно ч. 1 ст. 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12 червня 2009 року, зазначено, що у позивача суд повинен з?ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов`язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів.

Таким чином, питання, що стосується викладу обставин справи, з`ясування предмету позову (що конкретно вимагає позивач) та підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги), змісту вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав), подання доказів, залучення до розгляду справи сторін та третіх осіб суд міг вирішити в судовому засіданні на стадії підготовчого провадження.

Слід також зазначити, що у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року вказано, що суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших не передбачених законом підстав.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Колегія суддів апеляційного суду вважає висновки суду першої інстанції помилковими, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду про усунення недоліків у встановлений судом строк, тому й передчасним є прийняте рішення судом про повернення позовної заяви, оскільки відсутні підстави для висновку про не виконання позивачем ухвали суду в період дії карантинних заходів, якщо встановлено, що позивач не отримав копії ухвали суду про залишення без руху позову, приймаючи до уваги, що судом порушено норми процесуального права, та порушується право позивача на доступ до правосуддя.

Суд повинен вжити заходів для належного повідомлення позивача та вручення позивачу копії прийнятих судових рішень. Крім того, слід звернути увагу, що у судовому засіданні на стадії підготовчого провадження, суд не позбавлений можливості вирішити питання, що стосуються викладу обставин справи, з`ясування предмету позову та підстав позову, змісту заявлених позивачем вимог.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції формально віднісся до застосування норм процесуального закону, не звернувши уваги та дію карантинних заходів у вказаний період, та дійшов помилкового і передчасного висновку про повернення позову з вищевказаних підстав, допустивши порушення вимог процесуального права, тому вимоги апеляційної скарги щодо скасування ухвали суду першої інстанції підлягають задоволенню апеляційним судом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, та враховуючи фундаментальний принцип безперешкодного доступу до правосуддя, визначений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод відповідно до п. 1 ст. 6, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постановлена судом першої інстанції ухвала від 06.05.2020 року про повернення позивачеві позовної заяви не може залишатись в силі та підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, тобто порушення норм процесуального права, на які суд першої інстанції не звернув належної уваги.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду, оскільки спростовують висновки суду щодо повернення позовної заяви позивачу, а тому вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 про скасування ухвали суду у зв`язку із порушенням вимог процесуального права підлягають задоволенню апеляційним судом.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 травня 2020 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 про відновлення майнових прав спільної часткової власності слід скасувати у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права, матеріали позовної заяви направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 травня 2020 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 про відновлення майнових прав спільної часткової власності - скасувати.

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення майнових прав спільної часткової власності повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді О. В. Карпенко

Л. І. Василенко