ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року м. Харків

Справа № 623/1569/20

Провадження № 22-ц/818/3687/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

Учасники справи :

Заявник: Комунальне підприємство «Благоустрій міста Ізюма»,

Боржник: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові

апеляційну скаргу представника Савіна Олега Сергійовича, який діє в інтересах Комунального підприємтсва "Благоустрій міста Ізюм" на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 травня 2020 року, постановлену суддею Винниченко П.П.,

за заявою Комунального підприємства "Благоустрій міста Ізюма" про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 травня 2020 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою Комунального підприємства "Благоустрій міста Ізюма" про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції КП «Благоустрій міста Ізюма» через свого представника звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до районного суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування скарги посилається на те, що відповідно до ст.5, 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» діюче законодавство не передбачає обов`язку укладення прямого договору про надання послуг між власником квартири та управителем житлового будинку за умови укладення такого договору між надавачем послуг та управителем (співвласником) будинку, уповноваженим на це рішенням зборів співвласників. Вказує, що норми чинного законодавства також не регулюють питання який саме договір повинен бути наданий суду. Вважає, що посилання суду на норми Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» є недоцільним при вирішенні даного спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що у травні 2020 року КП «Благоустрій міста Ізюма» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу, у якій просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за надані послуги з управління багатоквартирним будинком в розмірі 1704 грн.30 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 210 грн.20 коп..

Заява обґрунтована тим, що за ОСОБА_1 як споживачу нараховано заборгованість в розмірі 1704,30 грн. за період з липня 2019 року по квітень 2020 року за послуги з управління багатоквартирним будинком міста Ізюма, які він отримує, але не сплачує, у зв`язку з чим заявник отримує збитки. Боржник отримує вказані послуги згідно договору укладеного між КП «Благоустрій міста Ізюма» та Ізюмським міським головою Марченко В.В. від 1 липня 2019 року.

Відмовляючи у задоволені заяви про видачу судового наказу суд послався на ст.163, 165 ЦПК України, оскільки заявником, всупереч зазначених вимог, заявником до заяви про видачу судового наказу не додано договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладений з ОСОБА_1 .

Судова колегія вважає, що такий висновок суду першої інстанції необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст.19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, зокрема, п. 3 ч.1 ст. 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу встановлені статтею 163 ЦПК України, а саме:

1. Заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

2. У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

3. До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Пунктами 1-9 частини 1 статті 165 ЦПК України передбачено підстави для відмови у видачі судового наказу.

Стаття 165 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу, якими є:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що відмову у видачі судового наказу мотивовано п. 1 ч.1 ст. 165 ЦПК України, з посиланням на п.4,5 ч.2 та п.3,4 ч.3 ст.163 ЦПК України згідно яких до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, вважає, що такий висновок суперечить п.3 ч.1 ст. 161 ЦПК України, оскільки, як вбачається зі змісту заяви КП «Благоустрій міста Ізюма», заявник звернувся із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 1704,30 грн. заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, у якій зазначив свої вимоги і обставини на обґрунтування цих вимог, долучив документи, які на думку заявника, підтверджують фактичне надання та отримання боржником вказаних послуг.

КП «Благоустрій міста Ізюма» долучив до заяви про видачу судового наказу документи на підтвердження фактичного надання та отримання послуг, оборотну відомість за спірний період (на квартиру АДРЕСА_1 договору про надання послуги укладений між АДРЕСА_2 в особі міського голови Марченка В.В. та кошторис витрат.

Тобто, подана КП «Благоустрій міста Ізюма» заява містить інформацію про виникнення (порушення) права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Колегія суддів також зазначає, що розглядаючи заяву про видачу судового наказу суд не вправі перевіряти обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (оцінювати правильність та обґрунтованість розрахунків), оскільки в подальшому боржник у заяві про скасування судового наказу може зазначити про повну або часткову необґрунтованість, недоведеність вимог стягувача (п.5 ч.2 ст.170, ч.3 ст. 171 ЦПК України), що є підставою для скасування судового наказу.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції також виходив з того, що заявником не долучено копії договору укладеного з ОСОБА_1 про надання вказаних послуг.

Однак, з таким висновком також погодитись не можна, оскільки згідно з п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК України копія договору додається, якщо за цим договором пред`явлено вимогу про стягнення грошової заборгованості, проте в даному випадку заявник у заяві не посилався на наявність укладеного з боржником договору про надання житлово-комунальних послуг, а вказував на наявність обов`язку боржника, який фактично користується послугами, сплатити за надані послуги на підставі норм чинного законодавства, оскільки користується послугами, проживаючи у квартирі АДРЕСА_3 , управителем якого є КП «Благоустрій міста Ізюма» згідно наказу виконкому від 26 червня 2019 року та який надає послуги за вказаною адресою.

Згідно з нормами Закону України «Про житлово комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відсутність договору про надання житлово комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, що відповідає правому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 23.05.2-18 року у справі №216/5756/15-ц, і на думку колегії суддів, не може свідчити про відсутність порушеного права грошової вимоги за наявності доказів, які підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги , що вказують на розмір заборгованості по фактично спожитих боржником послугах.

Таким чином, у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у видачі судового наказу за заявою КП «Благоустрій міста Ізюма», тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Савіна Олега Сергійовича, який діє в інтересах Комунального підприємтсва "Благоустрій міста Ізюм" задовольнити.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 травня 2020 року скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 17 липня 2020 року