Провадження № 22-ц/801/1336/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 рокуСправа № 127/33834/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

секретар : Богацька О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу № 127/33834/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та припинення стягнення аліментів на утримання дружини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Антонюка В.В., дата складання повного тексту рішення 27.05.2020 року, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з даним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.08.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.02.2019 року у справі №127/1236/19 - розірвано.

В шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 , який, після розірвання шлюбу між сторонами, почав проживати з відповідачем.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.03.2019 року у справі №127/30456/18 позов задоволено частково та стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання сина в розмірі ј від всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 29.05.2019 року у справі №127/30456/18 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.03.2019 року в частині відмови у стягненні аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною віку трьох років скасоване та в цій частині ухвалене нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку ОСОБА_1 , до досягнення їхньою дитиною трьох років.. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишене без змін.

На виконання вказаних судових рішень було відкрите виконавче провадження та, у зв`язку зі зміною матеріального становища позивача, на даний час за ним рахується заборгованість по сплаті аліментів.

Позивач зазначає, що на момент ухвалення даних судових рішень та на момент відкриття виконавчого провадження, він працював та отримував стабільну заробітну плату і аліменти в розмірі ј від його доходів розраховувалися та стягувалися із заробітної плати, яка становила близько 13 000 грн.

Згідно свідоцтва про хворобу №Д-316 від 27.09.2019 року, виданого медичною комісією ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області», позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час.

У зв`язку з цим, 10.12.2019 року позивача звільнено з військової служби за станом здоров`я. На даний час, він ніде не працює та не отримує стабільних доходів, що стало підставою для його звернення з даним позовом до суду про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та припинення стягнення аліментів на утримання дружини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.05.2020 року позов залишено без задоволення через недоведеність позовних вимог. Оскаржуване рішення грунтується на закріплених у ч.9 ст. 7 СК України принципах справедливості, добросовісності, розумності та відповідності моральним засадам суспільства.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, як таке, що ухвалене за невідповідності висновків суду обставинам справи; з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зміна його матеріального стану, а саме його погіршення в зв`язку зі звільненням та відсутністю доходів, є самостійною підставою для зменшення розміру аліментів і не потребує втрати його працездатності чи можливості працювати.

Щодо погіршення стану здоров`я, скаржник вказує, що саме це стало причиною його звільнення з військової служби, а тому дана обставина слугує підставою для зменшення розміру аліментів. Щодо підстав для припинення стягнення аліментів на утримання дружини, скаржник зазначає, що аліменти в розмірі 2563,25 грн. на дитину та 1708,83 грн. на дружину становлять більше двох прожиткових мінімумів на одну особу, проте він не отримує навіть одного прожиткового мінімуму.

З урахуванням зазначеного, апелянт просить суд скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.05.2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на дану апеляційну скаргу, в якому відповідач просила суд залишити її без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши апелянта та його представника адвоката Вересюка М.В., які підтримали апеляційну скаргу, з викладених у ній підстав, а також адвоката Хейніса О.Г. представника відповідачки ОСОБА_2 , який вважає апеляційну скаргу безпідставною, приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, через наступне.

Згідно частин першої п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним правовим вимогам відповідає в повній мірі.

Так, в ході розгляду справи встановлені наступні обставини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.02.2019 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. ( а/с 3).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.0.2019 року у справі №127/30456/18 позов задоволено частково, стягнуто з позивача аліменти на утримання сина в розмірі ј частки від всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В решті вимог відмовлено ( а/с 4-5).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 29.05.2019 року у справі №127/30456/18 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.03.2019 року в частині відмови у стягненні аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною віку трьох років скасоване та в цій частині ухвалене нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку ОСОБА_1 , до досягнення їхньою дитиною трьох років.. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишене без змін. (а/с 6).

Відповідно до довідки про заробітну плату для розрахунку виплат від 10.12.2019 року, позивачу ОСОБА_1 за період з грудня 2018 року по листопад 2019 року включно було нараховано заробітну плату в сумі 172 351,80 грн. (а /с 9).

Як вбачається зі свідоцтва про хворобу №Д-316 від 27.09.2019 року, виданого медичною комісією ДУ «ТОМ МВС України по Вінницькій області», ОСОБА_1 поставлено діагноз: змішаний тривожний і депресивний розлад, вегетативна дисфункція легкого ступеня. Розповсюджений остеохондроз хребта. Поширений деформуючий спондильоз першого-другого ступеня. Спондилоартроз ОСОБА_4 хребця. Незначне порушення статико - динамічної функції хребта. Двобічна плоскостопість першого ступеня без артрозу. Сечо - сольовий діатез. Надлишкова вага тіла. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби.(а/с 10).

Згідно витягу з наказу від 10.12.2019 року за №287, з позивачем припинено контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України у зв`язку зі звільненням у запас за станом здоров`я. (а/с11).

Із розрахунків заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 59380599 та № 59380132, вбачається наявність заборгованості по сплаті аліментів у позивача на утримання малолітньої дитини та дружини (а/с82, 83).

З Довідки про заробітну плату ОСОБА_2 за №1 від 17.01. 2019 року слідує, що вона з квітня місяця 2018 року працює головним бухгалтером відділу культури і туризму Вінницької РДА (а/с81).

За вказаних обставин суд першої інстанції керувався нормами 7, 150, 180, 182, 185, 192 СК України, ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», які відповідають спірним правовідносинам, та дійшов вірного висновку, що зміна розміру аліментів на утримання дитини в сторону зменшення, погіршить матеріальне становище дитини та унеможливить забезпечення належного рівня життя, необхідного для розвитку дитини, а звідси - про відмову у задоволенні такої позовної вимоги.

Так, згідно положень ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно із ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тим самим, у вказаній статті наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону дійсно випливає висновок, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосована при наявності відповідних обставин для цього.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1січня 2020 року 2218,00 гривень, з 1 липня 2318,00 гривень, з 1 грудня 2395,00 гривень.

Суд, при визначені розміру аліментів, підставно врахував обов`язок обох батьків утримувати дитину, а також положенняст.182 СК України та, виходячи із засад справедливості, розумності і пропорційності, зважаючи на розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на те, що відповідач працездатна особа, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини.

08.07.2017 набрав чинності Закон України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017, а 28.08.2018 - Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», якими внесені зміни до законодавства України, зокрема щодо правового статусу аліментів (ст. 179 СК України) та закріплення їх мінімального розміру (ст. 182 СК України). Вищевказаними змінами законодавець закріплює мінімальний гарантований розмір аліментів, який дитина має право отримати у будь-якому випадку незалежно від обставин, які можуть перешкоджати в реалізації такого майнового права (50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку).

Далі суд правильно зазначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину визначений законом і суд лише застосовує той чи інший закон, виходячи з встановлених обставин.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України), отже підстави для задоволення вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини дійсно відсутні, незважаючи на обставини, на які посилається позивач-апелянт у позові та апеляційній скарзі.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з встановлених обставин та правових норм, які застосовані до спірних правовідносин, з врахуванням ще і того, що звільнившись з військової служби ще 10.12.2019 року, маючи малолітню дитину, яку він зобов`язаний утримувати, виходячи з уже зазначеної норми ст. 180 СК України, і утримувати, забезпечуючи гармонійний розвиток дитини, позивач не влаштувався на роботу і навіть не став на облік, як безробітній у відповідній Державній службі зайнятості, щоб мати можливість виконувати вищевказаний обов`язок, тим більше, що за його станом здоров`я це доступно.

Що стосується позовної вимоги про припинення стягнення аліментів на утримання дружини, то висновок суду про відмову в її задоволенні, теж обгрунтований та відповідає встановлених обставинам і правовим нормам, застосованим до наявних спірних правовідносин.

Так, судом було встановлено, що постановою Вінницького апеляційного суду від 29.05.2019 року у справі №127/30456/18 вирішено стягнути з позивача аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 від усіх видів його заробітку, до досягнення дитиною трьох років. (а/с6).

Із копії наказу № 19-К від 16.04.2018 року, виданого Відділом культури та туризму Вінницької районної державної адміністрації, вбачається, що позивач достроково вийшла із відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.(а/с51).

Враховуючи зазначені обставини і норми ст. 84 СК України, наявні матеріали справи, суд першої інстанції дійшов підставного висновку, що позивачем не надано жодного допустимого доказу на підтвердження відсутності у нього можливості сплачувати, призначені судом аліменти на утримання дружини.

Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має ї в разі розірвання шлюбу.

Отже, при вирішенні заявленої позовної вимоги, слід звернути увагу на обставини, чи довів позивач свою неможливість надавати матеріальну допомогу відповідачці, з якою проживає їхня дитина віком до трьох років.

Саме так діяв суд першої інстанції та, дослідивши всі наявні у справі докази, дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу щодо необхідності подальшого лікування та реабілітації; що у нього відсутня можливість працювати; що жоден, з наявних у нього діагнозів, не свідчить про зменшення ступеню його працездатності, а з огляду на це, не довів підстав для задоволення позовної вимоги про припинення стягнення аліментів на утримання дружини.

Знову ж таки, те, що він звільнився з військової служби не звільняє його автоматично від покладених на нього обов`язків рішенням суду. Він має довести неможливість мати матеріальні доходи через ті чи інші поважні причини; довести, що він не ухиляється від виконання своїх обов`язків, а цьому дійсно заважають об`єктивні обставини. Натомість , як уже було зазначено, він навіть не зареєструвався, як безробітній, у відповідній Державній службі зайнятості, щоб отримувати допомогу від Держави та виконувати рішення суду.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги його не спростовують, а зводяться до незгоди з висновками місцевого суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував, тому, в силу ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча суддя: В.С. Марчук

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун