ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/45/19
Провадження № 22-ц/4820/1260/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 683/45/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент Банк» на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 травня 2020 року у складі судді Цішковського В.А. у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог банк посилався, що відповідно до укладеного договору № АВНОRX126010277 від 27 грудня 2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8128 грн. 47 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява позичальника разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» які викладені на сайті банку http://a-bank.com.ua/terms, Тарифами складає між ним і банком кредитно-заставний договір.

Проте у зв`язку з неналежним виконанням кредитних зобов`язань відповідач станом на 23 жовтня 2018 року має заборгованість в розмірі 28043 грн. 05 коп., яка складається з 6152 грн. 28 коп. заборгованість за кредитом, 9 грн. 41 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 5289 грн. 42 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, 14780 грн. 37 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг штраф 500 грн. (фіксована частина), 1311 грн. 57коп. (процентна складова), вказану заборгованість банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

АТ «Акцент-Банк» не погодилося з таким рішенням суду першої інстанції подало апеляційну скаргу, посилається на невірне застосування судом норм матеріального права, оскільки відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд послався на пропуск строку позовної давності, при цьому пославшись лише на строк дії кредитної картки. Апелянт зазначає, що суд безпідставно вважав кредит «Розстрочка» із зазначеним в кредитному договорі строком до 26 грудня 2016 року і кредитну картку якою користувався відповідач однією і тією ж банківською послугою, ці послуги зовсім не пов`язані. Окрім того, вказує апелянт що за кредитною карткою відповідача банком стягнуто заборгованість, яка погашається в межах виконавчого провадження. Таким чином даний кредитний договір має строк до 26 грудня 2016 року, а банк з вимогою про дострокове повернення даного кредиту звернувся в межах трирічного строку позовної давності тобто до 26 грудня 2019 року, оскільки позов поданий у січні 2019 року. Крім того, згідно Анкети-Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем строк позовної давності визначено тривалістю 5 років.

Тому, АТ «Акцент-Банк» просило скасувати рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 травня 2019 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу в якому посилається, що відповідно до укладеного кредитного договору він отримав кредитні кошти в сумі 8128 грн. 47 коп., після чого банк відкрив йому картковий рахунок з лімітом кредитування та видав кредитну картку зі строком дії до 26 грудня 2016 року. Термін дії відкритої кредитної картки закінчився в серпні 2015 року і з грудня 2016 року нова картка не перевипускалася, а тому кредитний договір не продовжував своєї дії. Останній платіж ним був здійснений 23 грудня 2014 року, а до суду позивач звернувся лише у січні 2019 року, тобто поза межами трирічного строку. Крім того вказує відповідач що у заяві-позичальника від 27 грудня 2013 року відсутнє будь-яке положення про збільшення строку позовної давності. Також ОСОБА_1 посилається оскільки умовами договору передбачені окремі платежі, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, тому і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця зазначеного як кінцевий строк повернення кредиту, тому суд вірно дійшов висновку про те що строк позовної давності сплинув у грудні 2017 року, оскільки останній платіж ним здійснено 23 грудня 2014 року.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що 27 грудня 2013 року між ПАТ КБ «Акцент-банк» і ОСОБА_1 на підставі заяви позичальника № АВНORX126010277 про надання строкового Кредиту, яка підписана обома сторонами, шляхом приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» між заявником та банком було укладено кредитний договір.

За умовами договору які зазначені в заяві позичальника і який просив надати кредит саме на таких умовах, банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 8128,48 грн. строком на 36 місяців з 27 грудня 2013 року по 26 грудня 2016 року зі сплатою за користування кредитом 0,12 % річних. Кредит надається на оплату товару придбання телевізора LG шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок продавця на суму залишку заборгованості. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати за який приймається з «15» по «19» число кожного місяця у вигляді щомісячного платежу в сумі 428,61 грн.

При порушенні позичальником зобов`язань з погашення боргу позичальник сплачує банку пеню, розмір якої визначений Умовами та Правилами за кожний день прострочки.

При цьому в п. 12 заяви позичальника сторони кредитного договору домовились, що згідно ст. ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України при порушенні позичальником строків погашення кредиту, зазначених в цій заяві, Умовах та Правилах понад 210 днів терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення, заборгованість за кредитом, починаючи з 211 дня заборгованість вважається простроченою.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі.

Однак позичальник ОСОБА_1 з 15 жовтня 2014 року перестав виконувати свої зобов`язання за кредитним договором та відповідно сплачувати кредит в строки як це передбачено умовами договору.

Вказані обставини підтверджуються кредитним договором, додатковими угодами, розрахунком суми заборгованості та іншими матеріалами справи..

Стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, що до яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час,протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Із положень ч. ч. 1, 5 ст. 261; ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України вбачається, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подав суду відзив на позов, в якому просив суд відмовити в позові за пропуском строку позовної давності.

Як вбачається з кредитного договору у вигляді заяви позичальника, підписаного сторонами, (п. 12 заяви) сторони кредитного договору домовились, що згідно ст. ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України при порушенні позичальником строків погашення кредиту, зазначених в цій заяві, Умовах та Правилах понад 210 днів терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення, заборгованість за кредитом, починаючи з 211 дня вважається простроченою.

Позичальник ОСОБА_1 з 15 жовтня 2014 року перестав виконувати свої зобов`язання за кредитним договором та відповідно сплачувати кредит в строки як це передбачено умовами договору, а тому відповідно до п. 12 договору термін повернення кредиту настав на 211 день з 15 жовтня 2014 року, тобто 14 травня 2015 року.

Таким чином за умовами договору строк виконання зобов`язання за кредитним договором настав 14 травня 2015 року і саме в цей день позичальник мав повернути банку кредит в повному обсязі і саме з цього часу у банка виникло право звернутись до суду в межах трьохрічного строку позовної давності за захистом порушеного права внаслідок невиконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

Однак до суду банк звернувся лише в січні 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності звернення до суду

Доводи апеляційної скарги, що строк позовної давності слід обраховувати з 26 грудня 2016 року, тобто з моменту закінчення строку дії договору, вказаного в п. 2 Заяви позичальника, з цих підстав слід відхилити, оскільки п. 12 заяви сторони обумовили підстави та умови зміни строку дії договору в разі порушення позичальником умов договору по поверненню кредиту, позичальник порушив умови договору, і строк дії договору та термін повернення кредиту змінився і настав 14 травня 2015 року. В зв`язку з цим банк, звернувшись до суду в січні 2019 року, пропустив строк позовної давності.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про відмову в позові за пропуском строку позовної давності є правомірними.

В той же час суд першої інстанції в своєму рішенні встановив, що відповідач підписав заяву про надання йому кредиту на платіжну картку, позивач відкрив кредитний рахунок та видав кредитну картку і відмовив в позові за пропуском строку позовної давності, оскільки на думку суду першої інстанції строк позовної давності сплив в грудні 2017 року з моменту останнього платежу відповідачем по кредиту 23 грудня 2014 року.

Однак такі обставини, які встановив суд першої інстанції, не відповідають дійсним обставинам справи та початку перебігу строку позовної давності, встановленими апеляційним судом.

В зв`язку з цим рішення суду в мотивувальній частині підлягає зміні з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин справи та мотивів відмови у задоволенні позову щодо початку перебігу строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково

Мотивувальну частину рішення Старокостянтинівського районного суду від 25 травня 2019 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови з урахуванням встановлених обставин справи та мотивів відмови у задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 липня 2020 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох