Справа №203/687/19
Провадження №2/0203/82/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2020 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

з участю:

-позивача ОСОБА_1 ;

-третьої особи, що заявила

самостійні позовні вимоги ОСОБА_2 ;

-представниці позивача та третьої

особи, що заявила самостійні

позовні вимоги, ОСОБА_3 ;

-представниці відповідачки ОСОБА_4 ;

-представниці відповідача,

третьої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи - ОСОБА_2 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Тетяна Василівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на частину квартири, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Тетяна Василівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на частину квартири,

у с т а н о в и в:

1. 19 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 , виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи - ОСОБА_2 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Т.В., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на частину квартири. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач та ОСОБА_2 доводяться синами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . За життя батьки були членами кооперативу та повністю сплатили внесок на квартиру АДРЕСА_1. У квітні 1984 року мати позивача померла. Позивач на час смерті матері був неповнолітнім, отже прийняв спадщину відповідно до закону. Після смерті матері позивач, його брат та їх батько звернулися до нотаріуса і отримали свідоцтво про право власності на спадкове майно (зокрема, на паєнакопичення). Згодом батько позивача одружився на ОСОБА_6 , яка його усиновила. Нещодавно позивач дізнався про те, що 2012 році його батько отримав свідоцтво про право власності, згідно з яким став одноосібним власником вказаної квартири. У подальшому батько позивача склав заповіт, яким заповів усе своє майно дружині. Позивач вважає вказане свідоцтво незаконним, оскільки його було видано без урахування належності йому 1/3 частини паєнакопичення. Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом (з урахуванням уточнень) про визнання недійсним свідоцтва про право власності батька на квартиру, визнання за ним права власності на 1/3 частину спірної квартири у порядку спадкування за законом після смерті матері (т. 1 а.с.а.с. 3 - 8, 132 - 136).

2. 18 березня 2019 року суд за заявою позивача постановив ухвалу про забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіній Т.В. вчиняти дії з видачі ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину за заповітом (т. 1 а.с. 43).

3. 16 червня 2019 року ОСОБА_6 подала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що заявлений ОСОБА_1 позов є безпідставним, оскільки на час прийняття ним спадщини після смерті матері за законом він міг претендувати лише на паєнакопичення. Правило щодо набуття права власності після повної сплати внеску у кооперативі почало діяти лише після прийняття Закону України «Про власність», тобто від 01.07.1990 (т. 1 а.с.а.с. 72 - 77, 81).

4. 11 липня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідно до закону після внесення особою паю вона набуває право власності на квартиру у кооперативі, отже визнання за батьком позивача права власності у цілому суперечило закону (т. 1 а.с.а.с. 99 - 101, 105).

5. 20 липня 2019 року ОСОБА_6 подала до суду заперечення, у яких виклала доводи, аналогічні викладеним у відзиві на позов (т. 1 а.с.а.с. 106 - 108, 110).

6. 16 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом третьої особи до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Т.В., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності батька на квартиру, визнання за ним права власності на 1/3 частину спірної квартири у порядку спадкування за законом після смерті матері. Позов третьої особи обґрунтовано доводами, аналогічними доводам, викладеним у позові ОСОБА_1 . Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2019 позов третьої особи було прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 (т. 1 а.с.а.с. 144 - 149).

7. 24 червня 2019 року ОСОБА_6 подала до суду відзив на позов третьої особи, у якому зазначила, що заявлений нею позов є безпідставним, оскільки на час прийняття спадщини після смерті матері за законом він міг претендувати лише на паєнакопичення. Правило щодо набуття права власності після повної сплати внеску у кооперативі почало діяти лише після прийняття Закону України «Про власність», тобто від 01.07.1990 (т. 1 а.с.а.с. 203 - 208).

8. 16 січня 2020 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 248).

9. ОСОБА_1, ОСОБА_2, їхня представниця у судових засіданнях підтримали заявлені вимоги, пояснивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доводяться синами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . За життя батьки були членами кооперативу та повністю сплатили внесок на квартиру АДРЕСА_1 . У квітні 1984 року мати позивача померла. ОСОБА_1 на час смерті матері був неповнолітнім, отже прийняв спадщину відповідно до закону. Після смерті матері брати та їх батько звернулися до нотаріуса і отримали свідоцтво про право власності на спадкове майно (зокрема, на паєнакопичення). Згодом батько одружився на ОСОБА_6 , яка усиновила ОСОБА_1 . Нещодавно брати дізналися про те, що 2012 році їхній батько отримав свідоцтво про право власності, згідно з яким став одноосібним власником вказаної квартири. У подальшому батько склав заповіт, яким заповів усе своє майно дружині. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають вказане свідоцтво незаконним, оскільки його було видано без урахування належності їм по 1/3 частини паєнакопичення. Відповідно до закону після внесення особою паю вона набуває право власності на квартиру у кооперативі, отже визнання за ОСОБА_7 права власності у цілому суперечило закону.

10. Представниця ОСОБА_6 у суді заперечувала проти заявлених вимог, пояснивши, що позови є безпідставними, оскільки на час прийняття братами спадщини після смерті матері за законом вони могли претендувати лише на паєнакопичення. Правило щодо набуття права власності після повної сплати внеску у кооперативі почало діяти лише після прийняття Закону України «Про власність», тобто від 01.07.1990.

11. Представниця виконавчого комітету Дніпровської міської ради та Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судових засіданнях просила суд ухвалити рішення відповідно до закону.

12. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Т.В. до суду не з`явилася, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за її відсутності (т. 1 а.с. 51).

13. Суд, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, що заявила самостійний позов, представників сторін та третіх осіб, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що заявлені у справі позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

14. Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними братами і доводяться дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яка перебували у шлюбі (т. 1 а.с.а.с. 17, 18, 103, 104, 119).

15. За життя ОСОБА_8 була членом Житлово-будівельного кооперативу №17 м. Дніпропетровська і повністю сплатила внесок за квартиру АДРЕСА_1 в сумі 3 823,56 крб. (т. 1 а.с.а.с. 120, 182, 210).

16. 27 листопада 1984 року ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_6 - відповідачка ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 209).

17. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла (т. 1 а.с. 14).

18. 27 березня 1985 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 ) звернулися до П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 115).

19. Того ж дня П`ятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули право власності, у тому числі на паєнакопичення у Житлово-будівельному кооперативі №17 м. Дніпропетровська в сумі 3 823,56 крб. (т. 1 а.с. 121).

20. Згодом ОСОБА_6 усиновила ОСОБА_1 , у зв`язку з чим до актового запису про його народження було внесено відповідні зміни (т. 1 а.с.а.с. 15, 103, 104).

21. 20 червня 2012 року ОСОБА_7 було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно з яким він набув право власності на спірну квартиру. Свідоцтво було видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі довідки ОК «ЖБК №17» від 16.05.2012 №01-05/12, рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.10.1999 №2091 та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.10.2004 (т. 1 а.с.а.с. 20, 78, 79, 187).

22. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер (т. 1 а.с. 13).

23. 28 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіної Т.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 19).

24. Відповідно до частин першої, другої статті 524 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

25. Згідно з частиною першою статті 529 ЦК 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

26. Ураховуючи зміст приведених норм, суд доходить висновку про те, що після смерті ОСОБА_8 спадщина відкрилася для трьох спадкоємців її майна - ОСОБА_7 (чоловіка), ОСОБА_2 (старшого сина), ОСОБА_1 (молодшого сина).

27. За правилами, встановленими статтею 548, частинами першою, другою статті 549 ЦК 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначена в цій статті дія повинна бути вчинена протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

28. Статтею 560 ЦК 1963 року встановлено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

29. Згідно з матеріалами справи своє право на звернення до нотаріальної контори та отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 у повному обсязі реалізували усі її спадкоємці, зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , набувши право власності на частину паєнакопичення.

30. Заявлені у справі позови, у тому числі обґрунтовані висновками, викладеними Пленумом Верховного Суду України у постанові від 18.09.1987 №9 « Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» та постанові від 30.05.2008 №7 « Про судову практику у справах про спадкування».

31. Так, за змістом пунктів 5.1, 8 вказаних постанов відповідно судам слід мати на увазі, що згідно із статтею 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру.

32. Аналіз цих положень доводить висновку про те, що вони мають бланкетний характер і відносять суддю до приписів Закону України від 07.02.1991 №697-ХІІ «Про власність» (далі - Закон №697-ХІІ), що набув чинності 05.04.1991.

33. Відтак, зважаючи на те, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 та отримання спадкоємцями свідоцтва про право на цю спадщину Закон №697-ХІІ не діяв, суд вважає безпідставними посилання позивачів на таку практику, як і їхнє твердження про набуття ОСОБА_8 та ОСОБА_7 права власності на спірну квартиру після сплати паю.

34. Відтак, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 реалізували своє право на спадщину після смерті ОСОБА_8 , а чинний матеріальний закон не передбачає можливості повторного звернення із заявою про набуття права на спадщину після смерті одного й того ж спадкодавця (у зв`язку із зміною законодавства), суд не знаходить підстав для задоволення заявлених у справі позовів.

35. Відповідно до статей 71, 85 ЦК 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Порядок обчислення строків позовної давності та інших строків, встановлених цим Кодексом, визначається статтями 86 і 87 Цивільного процесуального кодексу Української РСР (далі - ЦПК 1963 року).

36. Згідно з частиною першою статті 86, частиною першою статті 87 ЦПК 1963 року строки, встановлені в законі або призначені судом, обчислюються роками, місяцями і днями. Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку.

37. За правилами, встановленими статтею 76 ЦК 1963 року, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

38. Частиною першою статті 80 ЦК 1963 року визначено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.

39. За змістом пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК), який набрав чинності 01.01.2004, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

40. Судом встановлено, що за вимогами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права на спадщину позовна давність закінчилася, оскільки почалася принаймні 06.04.1991 (одразу після набуття чинності Законом №697-ХІІ) і закінчилася відповідно 06.04.1994.

41. Відтак подання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовів з порушенням вказаного строку (19.02.2019 та 16.09.2019 відповідно) з огляду на приписи статті 80 ЦК 1963 року є додатковою підставою для відхилення їх вимог.

42. При цьому суд критично ставиться до доводів позивачів, згідно з якими вони дізналися про порушення своїх прав набагато пізніше.

43. У розумінні статті 76 ЦК 1963 року, позивачі повинні були дізнатися (мали об`єктивну можливість) про порушення свого права саме у квітні 1991 року. Цим правом вони свідомо не скористалися.

44. Із заявами про поновлення строку позовної давності жодний з позивачів не звернувся.

45. Керуючись статтями 5, 7, 10 - 13, 19, 23, 76 - 81, 89, 209 - 211, 213, 228, 229, 258, 259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ) у позові до ОСОБА_6 (РНОКПП - НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ), виконавчого комітету Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код - 04052092; 49000, Україна, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 75), треті особи - ОСОБА_2 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Тетяна Василівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на частину квартири відмовити.

ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 ; АДРЕСА_5 ) у позові до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Тетяна Василівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на частину квартири відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 23 липня 2020 року.

Суддя М.О. Католікян