Постанова

Іменем України

08 липня 2020 року

м. Київ

справа № 207/4671/15-ц

провадження № 61-20440св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , Південний відділ державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у дніпропетровській області, ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Фесюк Юрій Олександрович, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 липня 2019 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом

до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_4 , Південний відділ державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у дніпропетровській області, ОСОБА_5 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що з 30 липня 1994 року вона знаходиться

у шлюбі з ОСОБА_4 . За час шлюбу у жовтні 2003 року вони придбали будинок АДРЕСА_1 та за спільні кошти зробили в ньому ремонт.

Зазначала, що у вересні 2015 року дізналася, що на їхній спільний будинок накладено арешт як на майно боржника - її чоловіка ОСОБА_4 .

Вважала, що їй належить 1/2 частини будинку

АДРЕСА_1 .

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати об`єкт нерухомого майна - житловий будинок

АДРЕСА_1 -майном, набутим за час шлюбу, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ;

- поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею та ОСОБА_4 право власності за кожним на 1/2 частини будинку

АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року у складі судді Скиби С. А. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки будинок

АДРЕСА_1

на теперішній час не є майном подружжя, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано об`єкт нерухомого майна - житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 , який складається із житлового будинку А-1, загальною площею 103,1 кв. м, житловою площею 72,6 кв. м, який складається з: 1-1 коридору площею 12,2 кв. м, 1-2 санвузла площею

3,9 кв. м, 1-3 кухні площею 7,8 кв. м, 1-4 кімнати площею 11,9 кв. м,

1-5 кімнати площею 20,6 кв. м, 1-6 кімнати площею 14,0 кв. м, 1-7 коридору площею 6,1 кв. м, всього по квартирі № 1 загальною площею 77,0 кв. м, житловою площею 46,5 кв. м, МС: 1-8 кімнати площею 10,6 кв. м, 9 кімнати площею 15,5 кв. м, всього по МС загальна площа 26,1 кв. м, житлова площа 26,1 кв. м, всього по будівлі А-1 загальна площа 103,1 кв. м, житлова площа 72,6 кв. м, а також А-1 нежитлова прибудова, пд підвал, ганок, МС-1 мансарда, літ. Б-1 сарай майном, набутим за час шлюбу, таким, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями

АДРЕСА_1 , який

в загальному складається з житлового будинку А-1, загальною площею 103,1 кв. м, житловою площею 72,6 кв. м, який складається з: 1-1 коридору площею 12,2 кв. м, 1-2 санвузла площею 3,9 кв. м, 1-3 кухні площею 7,8 кв. м, 1-4 кімнати площею 11,9 кв. м, 1-5 кімнати площею 20,6 кв. м, 1-6 кімнати площею 14,0 кв. м, 1-7 коридору площею 6,1 кв. м, всього по квартирі № 1 загальною площею 77,0 кв. м, житловою площею 46,5 кв. м, МС: 1-8 кімнати площею 10,6 кв. м, 9 кімнати площею 15,5 кв. м, всього по МС загальна площа 26,1 кв. м, житлова площа 26,1 кв. м, всього по будівлі А-1 загальна площа 103,1 кв. м, житлова площа 72,6 кв. м, а також, а-1 нежитлова прибудова, пд підвал, ганок, МС-1 мансарда, Б-1 сарай, право власності

на яке за ОСОБА_4 зареєстровано Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 15 січня 2004 року за реєстраційним номером 936772 за номером запису 24347 в книзі 214 на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 02 грудня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Ісаковою Л. В. і зареєстрованого в реєстрі за № 3659.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями

АДРЕСА_1 , який

в загальному складається з житлового будинку А-1, загальною площею

103,1 кв. м, житловою площею 72,6 кв. м, який складається з: 1-1 коридору площею 12,2 кв. м, 1-2 санвузла площею 3,9 кв. м, 1-3 кухні площею

7,8 кв. м, 1-4 кімнати площею 11,9 кв. м, 1-5 кімнати площею 20,6 кв. м,

1-6 кімнати площею 14,0 кв. м., 1-7 коридору площею 6,1 кв. м, всього

по квартирі №1 загальною площею 77,0 кв. м, житловою площею 46,5 кв. м, МС: 1-8 кімнати площею 10,6 кв. м, 9 кімнати площею 15,5 кв. м, всього

по МС загальна площа 26,1 кв. м, житлова площа 26,1 кв. м, всього

по будівлі А-1 загальна площа 103,1 кв. м, житлова площа 72,6 кв. м, а також а-1 нежитлова прибудова, пд підвал, крильце, МС-1 мансарда, Б-1 сарай, право власності на яке за ОСОБА_4 зареєстровано Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 15 січня 2004 року

за реєстраційним номером 936772, номер запису 24347, в Книзі 214 на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 02 грудня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Ісаковою Л. В. і зареєстрованого в реєстрі за № 3659.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки спірне майно було придбане у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то будинок АДРЕСА_1

є спільним майном подружжя і сторони мають однакові права на розпорядження та володіння ним, зокрема і тоді, якщо це майно стає предметом забезпечення боргових зобов`язань.

Враховуючи те, що відбулося відчуження половини житлового будинку позивача без її відома та згоди, отже, ОСОБА_1 протиправно позбавлено її законного права на користування власністю.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2019 року до Верховного Суду,

ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 , посилаючись

на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати та залишити

в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 20 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У грудні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 липня 2020 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України не врахував, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до Державного підприємства «Інформаційний центр» (далі -

ДП «Інформаційний центр»), Південного відділу Державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції

у Дніпропетровській області, ОСОБА_5 про визнання недійсним електронних торгів, визнання недійсним протоколу, акта про проведення електронних торгів, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна

з електронних торгів, скасування права власності державної реєстрації права власності, визнання права власності на нерухоме майно відмовлено. Рішення набрало законної сили. У зв`язку з чим скасував правильне рішення суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Шестіріков А. В., подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу,

в якому зазначає, що касаційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню. Посилається на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі

№ 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Вважає, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі з 30 липня

1994 року (а.с. 14 т. 1).

Під час шлюбу сторони 02 грудня 2003 року придбали будинок

АДРЕСА_1

(а.с. 19-25 т. 1).

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно

станом на 25 січня 2004 року власником будинку

АДРЕСА_1 був ОСОБА_4 (а.с. 25 т. 1).

Відповідно до акта про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна від 13 липня 2015 року переможцем електронних торгів з реалізації арештованого майна житлового будинку

АДРЕСА_1 визнано ОСОБА_5 , та на підставі цього акта 29 грудня 2015 року

ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок, яке зареєстроване у Державному реєстрі речових прав

на нерухоме майно про реєстрації прав та їх обтяжень (а.с. 70, 111 т. 1).

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ДП «Інформаційний центр», Південного відділу Державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_5 про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним протоколу, акта про проведення електронних торгів, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електронних торгів, скасування права власності

і державної реєстрації права власності, визнання права власності на нерухоме майно відмовлено. Рішення набрало законної сили 17 січня

2018 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Фесюк Ю. О., підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні

чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу .

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Апеляційний суд, встановивши, що спірне майно було придбане

у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, дійшов висновку про те, що будинок АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя і сторони мають однакові права на розпорядження та володіння ним, у тому числі і якщо це майно стає предметом забезпечення боргових зобов`язань. Оскільки відбулося відчуження половини житлового будинку позивача без її відома та згоди,

а отже, ОСОБА_1 протиправно позбавлено її законного права на користування власністю.

Висновок апеляційного суду є помилковим з огляду на таке.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням Баглійського районного суду

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року

у задоволенні позову ОСОБА_4 до ДП «Інформаційний центр», Південного відділу Державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_5 про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним протоколу, акта про проведення електронних торгів, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електронних торгів, скасування права власності і державної реєстрації права власності, визнання права власності на нерухоме майно відмовлено (а.с. 214-216 ). Рішення набрало законної сили 17 січня 2018 року (а.с. 218-219).

З огляду на зазначене, посилання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шестіріков А. В., у відзиві на касаційну скаргу на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження

№ 14-325цс18), є безпідставним.

Натомість, суд першої інстанції, врахувавши рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

від 26 квітня 2017 року, яке набрало законної сили, та встановивши, що власником спірного будинку на час розгляду цієї справи у суді першої інстанції є ОСОБА_5 , дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки спірне майно на час звернення до суду з цим позовом не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя у розумінні статей 69, 70 СК України, а отже, права позивача не порушені.

Отже, апеляційний суд указаного не врахував та скасував по суті правильне рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Фесюк Юрій Олександрович, задовольнити.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 липня 2019 року скасувати.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк