№ 2-115/11
провадження 2-зз/201/65/20
УХВАЛА

21 липня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 24 вересня 2007 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, визнання права власності на частину квартири та виплату грошової компенсації, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2007 року було прийнято заходи забезпечення позову у справі, а саме: накладено арешт шляхом заборони проводити будь-які дії: купівля-продаж, дарування, застава, міна, оренда та ін. стосовно квартири АДРЕСА_1 , що зареєстрована на відповідача ОСОБА_3 до розгляду справи по суті.

ОСОБА_3 4 серпня 2008 року звернулася до суду зі своїм позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності. Справи об`єднані в одне провадження для їх спільного розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та визнано за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості його Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 в сумі 139489 грн; ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовлено; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в вигляді судового збору 51 грн., поштові витрати - 04 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи 30 грн. і витрати на оплати експертизи 68 грн. 74 коп. і 1970 грн. 54 коп., а всього 2124 грн. 28 коп.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2012 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2011 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості його Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 в сумі 139489 грн. скасовано і відмовлено ОСОБА_2 в задоволені цих позовних вимог. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2012 року касаційну ОСОБА_4 відхилено. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2012 року залишено без змін.

3 липня 2012 року від ОСОБА_3 до суду надійшла заява про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2012 року скасовано прийняті заходи забезпечення позову у справі, а саме: арешт шляхом заборони проводити будь-які дії: купівля-продаж, дарування, застава, міна, оренда та ін. стосовно квартири АДРЕСА_1 , що зареєстрована на відповідача ОСОБА_3 до розгляду справи по суті, які було вжито ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2007 року.

ОСОБА_1 07 липня 2020 року звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2007 року.

Частиною 1 стаття 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Особи, які брали участь у справі, у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому з урахувань зазначеного суд вважає можливим розглядати питання про скасування заходів забезпечення позову за відсутності цих осіб.

Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно ч. 8 ст. 158 ЦПК України Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши матеріали справи і заяви та оцінивши обставини справ, а також надані та добуті докази, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2012 року, що у встановленому законом порядку набрала законної сили, скасовано прийняті заходи забезпечення позову у справі, а саме: арешт шляхом заборони проводити будь-які дії: купівля-продаж, дарування, застава, міна, оренда та ін. стосовно квартири АДРЕСА_1 , що зареєстрована на відповідача ОСОБА_3 до розгляду справи по суті, які було вжито ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2007 року, отже на даний час по справі скасовано заходи забезпечення позову, а тому з урахуванням зазначеного під час знаходження справи в провадженні суду заходи забезпечення позову, які було вжито судом, були скасовані і на даний час по вище зазначеній справі відсутні будь-які вжиті судом заходи забезпечення позову.

Крім того враховуючи вищевикладене та зазначене не може суд прийняти до уваги можливі наполягання заявника на його заяві, оскільки останнє спростовуються вищенаведеним, не ґрунтуються на фактичних даних та об`єктивно нічим не підтверджено.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158, 258, 259, 260, ч. 1 ст. 261, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за ОСОБА_5 ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовити.

Ухвала набрала законної сили 21 липня 2020 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя О.А. Антонюк