справа № 357/2646/19
головуючий у суді І інстанції Кошель Л. М.
провадження № 22-ц/824/2230/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и в :

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Білоцерківський МВ ДВС ГТ УЮ у Київській області про визнання дійсним на підставі статті 220 ЦК України договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га., розташованої за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Фурси, кадастровий номер: :05:008:0076, цільове призначення: для індивідуального дачного будівництва укладений 30 січня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про визнання право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку та звільнення її з-під арешту.

Позов мотивовано тим, що 30 січня 2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, сторони домовились, що договір буде нотаріально посвідчений після 07 лютого 2013 року. Однак, посвідчити договір не вдалося, оскільки ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2015 року у справі № 357/9939/15-ц накладено арешт на цю земельну ділянку.

Оскільки сторони досягли всіх істотних умов договору, позивач на підставі статті 220 ЦК України просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено, що відповідач дійсно ухилялась від нотаріального посвідчення вказаного договору, та що можливість нотаріального посвідчення договору втрачена, тому правові підстави для застосування частини 2 статті 220 ЦК України відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга також мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував та не надав оцінку тим обставинам, що внаслідок накладення арештів на спірну земельну ділянку, сторони фактично були позбавлені можливості нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу від 30 січня 2013 року; у випадку проведення торгів з продажу спірної ділянки така ділянка вибуде з власності ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , повідомлена належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.

Відповідач ОСОБА_3 , повідомлений належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, направив заперечення щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із частиною 2 статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже, однією з умов застосування частини 2 статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є з`ясування: чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини 2 статті 220 ЦК України. Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 березня 2019 року, справа N 665/2266/16-ц.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК НОМЕР_1 ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1000 га., кадастровий номер: :05:008:0076, яка розташована в межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

30 січня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки.

ОСОБА_1 на виконання умов договору, передав ОСОБА_2 80 000 грн., що було еквівалентно 8 000 доларів США, за спірну земельну ділянку, що підтверджується розпискою.

20 листопада 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області ухвали рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу 767 512 грн 26 коп. та 3% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 34 538 грн 04 коп. За результатами розгляду справи видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у Білоцерківському МВ ДВС ГТ УЮ у Київській області, виконавче провадження № 55680579.

Постановою старшого державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ГТ УЮ у Київській області Кички Т.В. від 20 листопада 2018 року на спірну земельну ділянку накладено арешт.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував вимоги тим, що посвідчити укладений між ним та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки 30 січня 2013 року не вдалося, оскільки ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2015 року у справі № 357/9939/15-ц накладено арешт на цю земельну ділянку.

Враховуючи викладене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанціїпро відсутність правових підстав для застосування частини 2 статті 220 ЦК України, та вважає, що позивачем не доведено як дійсного ухилення ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення вказаного договору, так і відсутності можливості нотаріально посвідчити вказаний договір у майбутньому.

Конституція України та цивільне законодавство закріплює обов`язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов`язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов`язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, статті 14, 367 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження»).

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п`ята статті 124 Конституції України).

Колегія апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що

накладений державним виконавцем арешт на спірну земельну ділянку в рамках виконавчого провадження № 55680579 сторони фактично позбавив сторін договору можливості нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу від 30 січня 2013 року з огляду на те, що ОСОБА_2 не звільнена від виконання обов`язків перед ОСОБА_3 , покладених на неї рішенням суду.

Згідно з статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Колегія апеляційного суду звертає увагу, що однією з умов застосування частини 2 статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку - є встановлення факту ухилення сторони договору від його нотаріального посвідчення, а не відсутність у сторони договору такої можливості у зв`язку з обмеженням на підставі рішення суду її права розпорядження земельною ділянкою.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX.

Відповідно до пункту 12 цього Закону розділ ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину».

Керуючись статтями 367, 369, 376, 381-384 ЦПК України та пункту 3 розділу ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення, з урахуванням пункту 3 розділу ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 20 липня 2020 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді В.М. Волошина

Т.А. Слюсар