ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 88-ц/803/27/20 Справа № 202/4126/17 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року у цивільній справі по апеляційній скарзі Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара, про зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара. Просила зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити належну за безстроковим трудовим договором від 26 грудня 1989 року заробітну плату та нарахування, передбачені законом.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року позов задоволено. Зобов`язано Університет нарахувати та виплатити ОСОБА_1 нараховану за безстроковим договором від 26 грудня 1989 року заробітну плату викладача кафедри з усіма належними надбавками, індексаціями та компенсаціями з 04 вересня 2008 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Верхового Суду від 10 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року залишено без змін.

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського апеляційного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року. Нововиявленими обставинами зазначила: 1) винесення постанови від 26 грудня 2017 року за принципом прецедентного права, а не верховенства права; 2) дію до 20 березня 1991 року п. 2 ст. 23 КЗпП УРСР з дозволом укладати строкові договори на строк не більше трьох років; 3) відсутність в КЗпП УРСР станом на час укладання договору норми про обов`язковість укладання строкових договорів на 5 років з обраними за конкурсом викладачами, яку вигадали і застосували при винесенні постанови судді колегії.

Дослідивши матеріали справи, зміст заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, п. 1, 2 ч. 2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених ст. 423 ЦПК підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 429 ЦПК України передбачено, що за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

За змістом ч. 4 ст. 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Встановлено, що у постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року зазначено, що наказом від 03 січня 1990 року ОСОБА_1 прийнята на роботу викладачем кафедри іноземних мов для інженерно-технічних спеціальностей з 26 грудня 1989 року.

Наказом від 19 червня 2006 року ОСОБА_1 звільнена з посади у зв`язку із закінченням строку дії контракту з 30 серпня 2006 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2006 року ОСОБА_1 відмовлено в поновленні на роботі. Даним рішенням установлено, що ОСОБА_1 працювала в університеті за строковими трудовими договорами і була звільнена у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2007 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2006 року скасовано та поновлено ОСОБА_1 на роботі з виплатою їй належних коштів.

Ухвалою Верховного Суду України від 06 серпня 2008 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2007 року скасовано із залишенням в силі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2006 року.

Після отримання Університетом вказаної ухвали Верховного Суду України було видано наказ від 02 вересня 2008 року, яким ОСОБА_1 звільнено з роботи 03 вересня 2008 року за п. 2 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку дії контракту. ОСОБА_1 в Університеті не працює з 04 вересня 2008 року.

Вказане звільнення позивачем оскаржувалось в судовому порядку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2009 року, у задоволені позову ОСОБА_1 про визнання наказу від 02 вересня 2008 року недійсним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено. Вказаними рішеннями встановлено факт припинення трудових правовідносин між сторонами.

У постанові Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року, яку заявник просить переглянути за нововиявленими обставинами, також встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових стосунках з відповідачем за строковим трудовим договором.

Постановою Верховного Суду від 10 травня 2018 року визначено, що посилання позивача на безстроковий характер трудових відносин спростовується встановленими фактичними обставинами справи та зібраними у справі доказами.

Відповідно до наведеного, обставини, зокрема щодо виду трудового договору, детально досліджувались судами, а також були відомі ОСОБА_1 на час розгляду справи по суті.

Посилання заявника, як на нову обставину на п. 2 ст. 21 КЗпП УРСР, який передбачала укладення строкових договорів на строк не більше трьох років, колегія суддів відхиляє, оскільки такі посилання не є ново виявленими обставинами. Крім того, вони не впливають на висновки суду апеляційної інстанції, що викладені в постанові від 26.12.2017, оскільки заявник звертаючись до суду з позовом, посилалася на безстроковість трудового договору.

Посилання на те, що 15 червня 2020 року заявнику відкрилася та обставина, що постанова від 26.12.2017 постановлена за принципом прецедентного права, а не за принципом верховенства права, колегія суддів також не може прийняти до уваги, оскільки такі висновки є надуманими та необґрунтованими.

З урахуванням викладеного, колегія приходить до висновку про відсутність підстав для перегляду постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року у даній цивільній справі у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Колегія також звертає увагу, що постановою Верховного Суду від 10 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року залишено без змін.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду. Цей принцип передбачає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду тільки тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення ЄСПЛ від 3.04.2008 у справі «Ponomaryov v. Ukraine», п.40).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ у справі «PRAVEDNAYA v. RUSSIA № 69529/01, § 27, 28, від 18 листопада 2004 року).

Тому, обставини на які посилається заявник не вважаються нововиявленими обставинами та не тягнуть за собою підстав для перегляду винесено рішення за нововиявленими обставинами, оскільки вони не впливають на мотиви суду, щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами є необґрунтованою, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. 423-429 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити в задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Судді