Дата документу 21.07.2020 Справа № 332/1552/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/1552/17
Провадження №22-ц/807/1756/20
Головуючий в 1-й інстанції Сінєльнік Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О. В., Полякова О. З.,
секретарБабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Нінчук-Худякової Олени Миколаївни на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2020 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складно 02 березня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем, визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності, стягнення частини витрат на поховання спадкоємця, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: завідувач Першої Запорізької державної нотаріальної контори Федченко О.О., про визнання права власності в порядку спадкування за законом, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: завідувач Першої Запорізької державної нотаріальної контори Федченко О.О., про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

У 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем, визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності, стягнення частини витрат на поховання спадкоємця. Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . За життя ОСОБА_4 на праві власності належав будинок АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання з ОСОБА_4 ОСОБА_1 був зареєстрований АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 . Вказані особи вели спільне господарство, сплачували комунальні послуги, здійснювали спільні витрати на придбання побутової техніки, зробили євроремонт у будинку та літній кухні. ОСОБА_5 самостійно поставив новий паркан та теплицю, повністю перекрив дах над будинком. Також ОСОБА_5 допоміг ОСОБА_4 організувати поховання її сина, який трагічно загинув, та встановити йому пам`ятник. Позивачем на поховання ОСОБА_4 витрачено грошові кошти на загальну суму 9920 грн. У зв`язку з наведеним позивач просив встановити факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім`єю з 2003 року; визнати будинок АДРЕСА_1 разом з допоміжними будівлями та спорудами об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 4960,00 грн. витрат на поховання ОСОБА_4 .

У вересні 2017 року ОСОБА_3 пред`явила зустрічний позов до ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, відповідно до якого зазначала, що на час відкриття спадщини єдиними спадкоємцями ОСОБА_4 були її двоюрідна сестра ОСОБА_3 та двоюрідний брат ОСОБА_2 . Відповідно за ч. 1 ст. 1266 ЦК України, ОСОБА_3 є спадкоємцем ОСОБА_4 за правом представлення, як двоюрідна сестра. У зв`язку з цим ОСОБА_3 просить в позові визнати за собою право власності на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У вересні 2017 року ОСОБА_2 пред`явив зустрічний позов до ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, в якому зазначив, що відповідно за ч. 1 ст. 1266 ЦК України, ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_4 за правом представлення, як двоюрідний брат. У зв`язку з цим просив суд в позові визнати за собою право власності на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3306 грн. 67 коп. на відшкодування витрат по похованню ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3306 грн. 67 коп. на відшкодування витрат по похованню ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі по 320 грн. з кожного на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Нінчук-Худякової Олени Миколаївни подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, а у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що факт подружнього життя спадкодавця ОСОБА_4 та позивача ОСОБА_1 підтверджується реєстрацією останнього в спірному будинку, веденням спільного господарства, придбанням побутової техніки облаштуванням будинку. Свідки допитані в судовому засідання повністю підтвердили обставини, на які посилається позивач, а суд при цьому у рішенні не зазначив, з яких підстав від відхиляє вказані доводи. Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи вартість поліпшень спірного будинку, які проведенні за час проживання у ньому позивача, склали майже 40 відсотків вартості домоволодіння, що у відповідності до ст. 62 СК України, є підставою для визнання спірного будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 (т.1 а.с.13).

За життя ОСОБА_4 на праві власності належав будинок АДРЕСА_1 , що підтверджено реєстраційним посвідченням про реєстрацію права власності згідно свідоцтва про право на спадщину (т.1 а.с.14).

23.06.2016р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (т.1 а.с.95, 99).

Мати ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та батько спадкодавця ОСОБА_7 , лист Вільнянського районного відділу ДРАЦС ГТУ юстиції у Запорізькій області від 13.09.2016 р. № 1585/02-04-01-09) ОСОБА_8 , ОСОБА_9 були рідними братом та сестрою. Відповідно ОСОБА_10 приходилася рідною тіткою спадкодавцю ОСОБА_4 .

Батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (архівний витяг актового запису про народження № 267, з книги запису актів цивільного стану відділу ЗАЦС по с. Вознесенка Вознесенського району Запорізького округу від 22.09.2016 р. № 01-32/Г-2202.) та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (архівний витяг актового запису з метричної книги Свято-Вознесенівської церкви с. Вознесенка, Олександрівського повіту, Катеринославської губернії про народження ОСОБА_11 , № 01-32 ІНФОРМАЦІЯ_5 08.09.2016 р.) були ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що підтверджується їх свідоцтвами про народження.

ОСОБА_10 в 31.10.1930 р. уклала шлюб з ОСОБА_14 (архівний витяг № 01-32/Г-2018 від 08.09.2016, виданий державним архівом Запорізької області).

Мати ОСОБА_3 - ОСОБА_15 та батько спадкодавця ОСОБА_7 , лист Вільнянського районного відділу ДРАЦС ГТУ юстиції у Запорізькій області від 13.09.2016 р. № 1585/02-04-01-09) ОСОБА_8 - ОСОБА_9 були рідними братом та сестрою. Відповідно ОСОБА_15 приходилася рідною тіткою спадкодавцю ОСОБА_4 .

Батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (архівний витяг актового запису про народження № 267, з книги запису актів цивільного стану відділу ЗАЦС по с. Вознесенка Вознесенського району Запорізького округу від 22.09.2016 р. 01-32/Г-2202) та ОСОБА_15 , були ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що підтверджується їх свідоцтвами про народження.

ОСОБА_15 уклала шлюб з ОСОБА_16 та взяла його прізвище « ОСОБА_17 ». У шлюбі в них народилася донька - ОСОБА_18 .

ОСОБА_18 уклала шлюб з ОСОБА_19 в 1952 р, та змінила прізвище « ОСОБА_17 » на « ОСОБА_20 ».

ОСОБА_21 одружилася з ОСОБА_22 у 1977 р., та змінила своє прізвище на « ОСОБА_23 », після розірвання шлюбу у 1981 р., ОСОБА_24 залишила прізвище « ОСОБА_23 » (витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 8 від 20.10.2016 р.; свідоцтво про розірвання шлюбу №414909, від 05.11.1981 р., актовий запис №109).

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_22 , ОСОБА_24 повторно шлюб не укладала.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про смерть № НОМЕР_2 , від 26.03.2016 р., видане Заводським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 89). Заповіту на випадок своєї смерті ОСОБА_4 не лишила. На час відкриття спадщини єдиними спадкоємцями ОСОБА_4 є її двоюрідна сестра ОСОБА_3 та двоюрідний брат - ОСОБА_2 .

При зверненні до першої нотаріальної контори, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_2 було відмовлено, що підтверджується повідомленням № 2060/02-14 від 01.10.2016 р, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

При зверненні до першої нотаріальної контори, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_3 було неодноразово відмовлено, що підтверджується повідомленнями № 2060/02-14 від 01.10.2016 р. та № 398/02-14 від 03.03.2017 р. у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів

Позивачем ОСОБА_5 на поховання ОСОБА_4 витрачено грошові кошти на загальну суму 9920 грн., а саме: витрати на оплату ритуальних послуг в сумі 8500 грн., та витрати на оплату поминального обіду в сумі 1920 грн., що підтверджено відповідними квитанціями (т.1 а.с.24).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем та визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності, суд першої інстанції виходив з того, що факт спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Крім того, спірне спадкове майно померла ОСОБА_4 набула в порядку спадкування після смерті своїх батьків, отже зазначений об`єкт нерухомості в будь-якому випадку не може бути об`єктом спільного сумісного майна подружжя, режим поділу та використання якого визначено ст.74 СК України, а доказів суттєвого збільшення вартості спірного об`єкта, суду надано не було.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування витрат на поховання спадкодавця, суд першої інстанції виходи в з доведеності вказаних вимог.

Задовольняючи вимоги зустрічних позовів, суд першої інстанції зазначив, що згідно з ч. 4 ст. 1266 ЦК України, двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини, а у зв`язку з відмовою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів є підстави для визнання за ними права власності на спадкове майно в судовому порядку.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно з ч. 4 ст. 1266 ЦК України, двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час судового розгляду позивачами за зустрічними позовними заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 доведено належними та допустимими доказами, що на час відкриття спадщини вони були єдиними спадкоємцями ОСОБА_4 .

Верховним Судом України, у абзаці 3 п. 23 Постанови Пленуму від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 1232 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 .

Витрати на поховання ОСОБА_4 , які понесені позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 документально підтверджені. Враховуючи викладене суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрати на поховання ОСОБА_4 в сумі по 3306 грн. 67 коп. з кожного.

Позовні вимоги ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем, пов`язані з подальшими вимогами щодо спадкування спірного майна, однак як вірно вказав суд першої інстанції за ст.1264 ЦК України, особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, мають право на спадкування тільки у четверту чергу. При цьому факт спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Доказів початкової вартості спірного об`єкта нерухомості, тобто до початку проживання ОСОБА_1 у спірному будинку, та доказів суттєвого збільшення вартості спірного об`єкта саме за рахунок позивача за первісним позовом, суду першої інстанції надано не було, а тому у рішенні суду зроблено обґрунтовані висновки, з приводу того, що витрати на які посилається ОСОБА_1 не є суттєвими в розумінні ч.1 ст.62 СК України.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката ОСОБА_25 -Худякової Олени Миколаївни залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 22 липня 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков