Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/752/20
Провадження № 2/542/465/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Афанасьєвої Ю.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

за участю секретаря судового засідання - Рибки Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Нові Санжари у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В :

22.06.2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 червня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 червня 2020 року прийнято позовну заяву до свого провадження, відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 17).

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні просила позов задовольнити. Пояснила, що на утримання дітей ОСОБА_2 коштів не надає. Вони не можуть домовитися про утримання дітей. Діти проживають разом з нею.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що не бажає сплачувати аліменти на утримання дітей на користь позивача. Однак стверджує, що надає допомогу дітям, а саме: купує одяг, надає продукти харчування тощо. Зазначив, що має проблеми зі спиною та має намір оформити інвалідність. Крім того його батьки є особами похилого віка та мають низку захворювань, потребують догляду. Підтвердив, що діти проживають разом із позивачкою. Він працює неофіційно та його дохід складає в середньому 4 тисячі гривень на місяць.

Вислухавши пояснення позивача та відповідача у вступному слові, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 11 лютого 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 5 (а.с. 3).

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 лютого 2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 11 лютого 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 5. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки змінено на ОСОБА_1 (а.с. 4-5).

Сторони мають спільних неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить запис у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 видане Виконавчим комітетом Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 24 вересня 2013 року (а.с. 6) та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить запис у свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 видане Новосанжарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с. 7).

Сторони в судовому засіданні пояснили, що після розірвання шлюбу діти залишились проживати з позивачкою, що підтверджується також актом обстеження місця проживання позивача від 16.06.2020 року, складеного комісією у складі депутата селищної ради та двох сусідів (а.с. 8) про те, що ОСОБА_1 мешкає в будинку АДРЕСА_1 разом з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Домовленості щодо утримання дітей між ними не досягнуто.

Таким чином, судом встановлено, що діти проживають разом з позивачкою, перебувають на її утриманні та сторони не дійшли згоди щодо добровільного надання допомоги відповідачем на утримання дітей.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 статі 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти стягуються, починаючи від дня пред`явлення позову.

Судом достовірно встановлено, що неповнолітні діти сторін проживають з матір`ю ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні, батько ОСОБА_2 проживає окремо від дітей, а тому наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання спільних дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки таким є його обов`язок, як батька, визначений нормами ст. ст. 141, 180, 181 СК України.

Заперечуючи проти позову відповідач послався на перебуванні на його утриманні непрацездатних батьків, за якими він здійснює догляд; зазначив, що має проблеми зі здоров`ям та має намір оформити інвалідність; крім того не бажає сплачувати аліменти на користь позивачки, посилаючиь на нецільове використання таких коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Посилання відповідача на утримання та догляд за батьками, які є особами похилого віку та хворіють, не є слушними, оскільки відповідачем на підтвердження вказаних обставин не надано жодного доказу, зокрема й свідоцтва про своє народження, а також доказів витрат на утримання, відомостей про наявність інших осіб, що мають обов`язок допомоги батькам.

Як саме відповідачем не було надано доказів й на підтвердження проблем зі здоров`ям, проходженням лікування, витрачання коштів.

А добровільне надання матеріальної допомоги, у визначеному відповідачем розмірі, за відсутності домовленості між сторонами, не може бути підставою для відмови у стягненні аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дітей в судовому порядку, навіть у випадку добровільної їх сплати.

Щодо посилання відповідача на небажання сплачувати аліменти на користь позивачки, посилаючиь на нецільове використання таких коштів, суд виходить з того, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачка використовує кошти, що надавалися відповідачем на утримання дітей, не в інтересах дітей чи не на забезпечення потреб дітей, а тому такі доводи є припущенням, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, відповідно до вимог ст. 186 СК України, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Таким чином, суд враховує матеріальне становище дітей, які є неповнолітніми, та не мають самостійного заробітку чи доходу, перебувають на утриманні позивачки, матеріальне становище платника аліментів, який є молодою, працездатною особою, відсутність даних щодо хворобливого стану його здоров`я, з нього підлягає стягненню на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 червня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття, що відповідатиме засадам справедливості, розумності та є необхідними для забезпечення умов та рівня життя дітей, достатнього для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

В силу ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

З урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», підпункту 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 даного Закону та ст. 141 ЦПК України, з відповідача має бути стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На підставі ст.ст. 180-184, 191 СК України та керуючись ст.ст. 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 червня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок.

Рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду через Новосанжарський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 22 липня 2020 року.

Суддя Новосанжарського

районного суду Полтавської області Ю.О. Афанасьєва