Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.2020 Справа №607/4751/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря Лобач І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 4 719,35 грн. та покласти на відповідача витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 840,80 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 7 299,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (надалі - ПрАТ «СК «ВУСО») та ОСОБА_3 (надалі - Страхувальник), було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АМ/3462102 (надалі - Поліс), за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «ВАЗ» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 01 травня 2018 року в місті Тернопіль, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілів «Ауді» державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 » та «Шевроле Авео» державний номерний знак НОМЕР_4 . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Шевроле Авео» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , внаслідок чого власник зазнав матеріального збитку.

Відповідно до постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2018 року по справі № 607/8243/18, відповідач ОСОБА_2 , визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно ремонтної калькуляції № 869741 від 19 вересня 2018 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_4 склала 4 719,35 грн. Вказана ДТП від 01 травня 2018 року була визнана ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховим актом № 09575-24 від 03 жовтня 2018 року. На підставі страхового акту, співробітниками ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 4 719,35 грн., що підтверджує платіжне доручення. Відтак право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 03 жовтня 2018 року.

20 грудня 2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір № 20/12/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого, та Додатку № 1 до вказаного Договору, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування, відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, зокрема за Договором страхування АМ № 3462102.

3 вищенаведеного вбачається, що до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача збитків в межах сплаченого страхового відшкодування в сумі 4 719,35 грн.

З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві 27 грудня 2019 року та повторно 25 січня 2020 року було направлено акт (вимогу) № 09575-24 про відшкодування збитків в порядку регресу, однак вимога залишена відповідачем без уваги і як наслідок погашення заборгованості в добровільному порядку не відбулося. Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою суду від 06 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом.

Представник позивача ОСОБА_4 П. ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився попередньо подавши до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття його в судове засідання суд не повідомив. Тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки, щодо заочного вирішення справи не заперечує позивач.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247, ст. 280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

01 травня 2018 року о 21 год. 50 хв. у м. Тернопіль по вул. Довженка, 12 сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортного засобу «ВАЗ 2101», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та припаркованими автомобілями «Ауді А6» номерний знак НОМЕР_5 який належить ОСОБА_6 та «Шевроле Авео» номерний знак НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_7 , внаслідок чого вказані транспорті засоби отримали механічні пошкодження, а власники зазнали матеріального збитку.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2018 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ст. 124 КУпАП. Зі змісту вказаної постанови суду вбачається, що ОСОБА_2 01 травня 2018 року о 21 год. 50 хв., керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2101», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Довженка, 12 в м. Тернополі в стані алкогольного сп`яніння, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з транспортними засобами марки «Ауді А6» номерний знак НОМЕР_5 та «Шевроле Авео» номерний знак НОМЕР_4 , які було припарковано. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги пп. 2.9а, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 2101», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» за полісом №АМ НОМЕР_6 3462102 від 16 березня 2018 року, згідно якого ліміт страхового відшкодування за шкоду завдану майну становить 100 000 грн., франшиза становить 0,00 грн., що підтверджується витягом із центральної бази даних МТСБУ.

05 травня 2018 року ОСОБА_8 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 є власником транспортного засобу марки «Шевроле Авео», номерний знак НОМЕР_4 , звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (заявою на виплату страхового відшкодування).

Актом огляду колісного транспортного засобу від 05 травня 2018 року встановлено пошкодження, які транспортний засіб «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_4 , отримав в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ремонтної калькуляції №869741 від 19 вересня 2018 року вартість ремонту транспортного засобу «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_4 становить 4 719,35 грн. без ПДВ.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування сума страхового відшкодування, належного до сплати ПрАТ «СК «ВУСО» ОСОБА_7 , складає 4 719,35 грн.

03 жовтня 2018 року ПрАТ «СК «ВУСО» складено страховий акт № 09575-24 по полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/3462102 від 16 березня 2018 року, яким погоджено виплату страхового відшкодування у розмірі 4 719,35 грн. на користь ОСОБА_7 , сплата якого підтверджується платіжним дорученням №22345 від 03 жовтня 2018 року.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ст. 20 ЗУ "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (на далі - ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховий поліс це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (п. 1.8. «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У відповідності до ст. 5 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Як вказує п. 22.1 ст. 22 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до ст. 28 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п.3 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з ч. 1, 3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Так, ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно ч.1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 38.1.1 (а) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника або водія ТЗ, який спричинив ДТП, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

20 грудня 2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір № 20/12/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого та Додатку № 1 до вказаного Договору, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування, відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, зокрема за Договором страхування АМ № 3462102.

У відповідності до п.п. 4.1 Договору його ціна складає 57 594,31 грн., які були сплачені ФОП ОСОБА_1 відповідно до квитанції № 0.0..1 від 21 грудня 2019 року.

27 грудня 2019 року відповідачу ОСОБА_2 надіслано повідомлення про відступлення ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» прав вимоги відшкодування у порядку регресу, збитків завданих потерпілому за договором страхування № АМ 3462102 від 14 березня 2018 року суб`єкту підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , який діє на підставі виписки з єдиного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, номер запису: 0039508, дата реєстрації: 03 жовтня 2018 року.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини.

Так, відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З вищенаведеного вбачається, що в розумінні статей Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування, а до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.

З метою досудового врегулювання спору, 27 грудня 2019 року та повторно 25 січня 2020 року ФОП ОСОБА_1 звертався до відповідача ОСОБА_2 із Актом (вимогою) № 09575-24 про відшкодування збитків в порядку регресу, відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 4 719,35 грн.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною 1статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Станом на день розгляду справи, відповідачем ОСОБА_2 не подано суду доказів сплати в користь позивача коштів в розмірі страхового відшкодування, тому згідно з положеннями ст. 993 Цивільного кодексу України позивач отримав право вимоги до відповідача на таке відшкодування у примусовому порядку на підставі рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку порушені права позивача відповідачем, тому позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 4 719,35 грн. завданих збитків.

Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

На підтвердження факту витрат на оплату послуг адвоката заявником надано договір № 1 про надання правової (правничої) допомоги від 10 грудня 2019 року укладений між ФОП ОСОБА_1 з одного боку (надалі - «Клієнт»), та Адвокатським об`єднанням «АДВОКАТУС» в особі голови, Адвоката Самойленка Петра Миколайовича, який діє на підставі Статуту адвокатського об`єднання, та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 24 січня 2019 року № 6314 (надалі - Адвокат).

Згідно Додаткової Угоди №3 з Актом приймання-передачі правничої допомоги до Договору №1від 10 грудня 2019 року, вартість компенсації витрат на правову допомогу надану позивачу становить 7 299,80 грн. виходячи з наступних наданих послуг і виконаних робіт: вивчення матеріалів справи та формування позиції - 3 години вартістю 2 305,20 грн., підготовка та відправка запитів до поліції та суду про отримання адмінматеріалів по ДТП - 1 година вартістю 768,40 грн., підготовка позовної заяви - 2 години вартістю 1 536,80 грн., підготовка процесуальних документів у кількості для подання позову до суду - 2 години вартістю 1 536,80 грн., підготовка заяв, клопотань до суду - 0,5 години вартістю 384,20 грн., представництво інтересів позивача у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області - 1 година вартістю 768,40 грн.

Платіжним дорученням №23 від 15 лютого 2020 року підтверджується оплата позивачем ФОП ОСОБА_1 коштів в сумі 7 299,80 грн. згідно вищевказаного договору про надання правничої допомоги.

Разом з тим, згідно ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвокат та має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц провадження № 61-15441св19 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги №1 від 10 грудня 2019 року, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову та значення справи для сторони, та вважає, що стягнення витрат за надання професійної допомоги адвоката, які позивач поніс підлягають до частково задоволення, а саме стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в розмірі 1000 гривень.

У зв`язку із задоволенням позову відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню відповідачем, в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12-13, 81, 82, 89-90, 95, 137, 141, 258-259, 263-265, 268,280,284, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в розмірі 4 719 грн. 35 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 1 000 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 840,80 грн. судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_9 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 17 липня 2020 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак