Справа № 214/701/20
2/214/1470/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 липня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря Фастовець Ю.Ю.,

представника відповідача Маламуж С.С ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 214/701/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я, -

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - відповідач), про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з тяжким ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що вона з 04.09.1997 року по 22.12.2017 року працювала у відповідача спочатку учнем машиніста конвеєру дробильної фабрики №1, потім машиністом конвеєра 3, а згодом і 4 розряду. За результатами атестації робочого місця по умовах праці вищевказана професія атестована за списком №1.

Враховуючи те, що вона тривалий час на підприємстві працювала у шкідливих умовах її направили в клініку інституту професійних захворювань на стаціонарне лікування. На її робочому місці у відповідача машиніста конвеєра були такі фактори шкідливих умов праці: по вмісту в повітрі робочої зони дії пилу шкідливі; за параметрами вібрації шкідливі; за параметрами шуму шкідливі; по мікроклімату шкідливі.

29.10.2019 року професійно лікувальна експертна комісія Українського науково дослідного інституту виявила у неї такі захворювання, а саме: радикулопатія білатеральна попереково-крижова, шийна з вираженими статико-динамічними порушеннями стійким і периферичним нейросудинним синдромами з трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією колінних та ліктьових суглобів, плечолопатковим періартрозом; хронічне обструктивне захворювання легень (пиловий бронхіт, емфізема легень). Захворювання визнані професійними.

Згідно п. 17 акту розслідування професійних захворювань позивачки від 26.11.2019 року на її робочому місці мало перевищення гранично допустимих норм запиленість повітря робочої зони, вібрації, шуму та мікроклімату.

За висновками лікувально-експертної комісії їй були протипоказані робота в умовах дії пилу, вібрації, важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату.

14.01.2020 року висновком спеціалістів Дніпропетровської обласної медико-соціальної експертної комісії від професійних захворювань її визнано інвалідом 3 групи та визначено 55% втрати працездатності 45% по радикулопатії і 10 % ХОЗЛ.

З метою збереження її теперішнього стану здоров`я спеціалістами Дніпропетровської обласної медико-соціальної експертної комісії їй були протипоказані важка фізична праця, праця в умовах виробничого пилу, тривала хода, вимушена поза та переохолодження. Рекомендовано санаторно-курортне лікування в теплу пору року, спостереження в невропатолога, терапевта, сімейного лікаря, а також медикаментозне лікування. З огляду на вищезазначене вона за багаторічну працю у відповідача і по вині відповідача - отримала професійні захворювання та третю групу інвалідності.

Від професійних захворювань у позивачки з`явився постійний ниючий біль у шийному, грудному та попереково крижовому відділах хребта, який посилюється навіть при незначному фізичному навантаженні, а також руках, тіла, тривалій ході, або тривалому знаходженні в одній позі. Її дуже турбує тягнучий біль в ногах особливо в правій, біль в руках. Її турбує оніміння в кінцівках, судоми у м`язах стоп. Їй заважає періодичний кашель та задишка при фізичних навантаженнях, яка перетікає в загальну слабкість та швидку втомлюваність. У неї виникає виражена задишка навіть при незначному фізичному навантаженні та при ходьбі. Вона вимушена звертатися за сторонньою допомогою, що досить сильно її пригнічує морально.

Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 200000,00 грн., які просить суд стягнути з відповідача.

05 лютого 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження.

Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву та 12 березня 2020 року надав його до суду. Згідно поданого відзиву, відповідач не погоджується в повній мірі з пред`явленими позовними вимогами та просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , вважаючи, позовні вимоги ОСОБА_2 необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Частина 1 ст.1167 ЦК України передбачає можливість відшкодування моральної шкоди виключно за наявності вини особи, яка її заподіяла. Тобто для відшкодування шкоди у зв`язку із каліцтвом працівника, або іншим ушкодженням його здоров`я, поряд із іншим, має встановлюватись вина особи. Відповідно до п.63 Порядку «Про деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків на виробництві, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ №1232 від 30.11.2011 (далі Порядок) до хронічного професійного захворювання належить захворювання, що виникло після багатократного та/або тривалого впливу шкідливих виробничих факторів.

Для стягнення моральної шкоди позивач повинен довести факт порушення АТ «ПІВДГЗК» його законних прав, яке призвело до моральних страждань. Із наведених позивачем обставин не вбачається, яким саме чином АТ «ПІВДГЗК» порушило законні права та інтереси Позивача і, як наслідок, він отримав моральні страждання.

У позові не вказано, якими нормами позивач керувався для визначення розміру моральної шкоди, так позивач зазначив, що сума за моральну шкоду визначається в судовому порядку та оцінив розмір заподіяння моральної шкоди в 200 000,00 грн.

Щодо акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, то відповідач не заперечує проти наявності у позивача професійного захворювання, але зазначений акт не може бути взято як доказ заподіяння моральних страждань, оскільки він підтверджує виявлення у позивача професійного захворювання для встановлення у зв`язку із цим стійкої втрати професійної працездатності.

В той же час, у п.19 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 26.11.2019 не визначені особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи. Це дає підстави вважати, що саме тривалий стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів став причиною виникнення у нього профзахворювання, а відповідач в свою чергу, згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці позивача, забезпечував останнього засобами колективного та індивідуального захисту, відповідно до галузевих норм. Тобто, Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання 26.11.2019 жодним чином не підтверджує наявність моральних страждань позивача.

У довідці МСЕК зазначено, що позивачу встановлено 55% втрати професійної працездатності та потребу у додаткових видах медичної та соціальної допомоги. Але дані про негативні прояви психологічного стану, які зазнав позивач у результаті професійного захворювання у зазначеній довідці відсутні.

Таким чином, довідка МСЕК, на яку посилається позивач, також не може бути взята як доказ заподіяння моральних страждань, оскільки вона надає позивачу право на отримання одноразової допомоги та виплату щомісячних страхових виплат, що відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» здійснює Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Дніпропетровської області.

Із медичних документів убачається, що позивач певний період часу знаходився на обстеженні та лікуванні для встановлення йому професійного захворювання в Українському НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу. У залучених до матеріалів справи виписках-епікризах із медичної карти хворої ОСОБА_2 описуються дані клінічних обстежень, анамнез захворювання, інші медичні висновки. Проте, в жодній не йдеться про розлади здоров`я, пов`язані з психологічним станом потерпілого. Таким чином, посилання позивача на вищезазначені документи, як на підставу для відшкодування моральної шкоди, є безпідставними, а вислови щодо втрати нормальних життєвих зв`язків такими, що не ґрунтуються на доказах.

У позовній заяві Позивач зазначає, що внаслідок професійного захворювання він фізично та морально страждає, погіршилися його особисті взаємини з близькими та знайомими людьми. Проте вказане нічим не підтверджено.

Відзначають, що позивач, будучи ознайомлений з наявністю шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, та усвідомлюючи їх можливий негативний вплив на здоров`я, все одно реалізував своє право на працю саме в шкідливих умовах праці. Крім того, позивач не лише знав про шкідливі умови, без яких неможлива конкретна робота на гірничому підприємстві, але й свідомо продовжував працювати на таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги, компенсації та більшу оплату.

Слід врахувати, що статтею 14 ЗУ «Про охорону праці» саме на працівника покладений обов`язок дбати про особисту безпеку та здоров`я, користуватися засобами індивідуального та колективного захисту.

В той же час, відповідач сумлінно виконував і продовжує виконувати всі вимоги, які встановлені ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» до роботодавця, зокрема: забезпечує безоплатну видачу працівникам спеціального одягу, взуття та інших засобів індивідуального захисту; вживає заходів до усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я виробничих факторів; здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці.

Водночас, позивач не дбав належним чином про особисту безпеку і здоров`я, значно перевищив необхідний для отримання права на пільгову пенсію час роботи у шкідливих та важких умовах; при цьому останній знав про їх негативний вплив на його здоров`я та умисно не вчиняв заходів для усунення шкоди, наприклад переведення на іншу, менш шкідливу роботу в межах професії.

Тобто саме безвідповідальне ставлення ОСОБА_2 до свого здоров`я у результаті призвело до встановлення їй професійного захворювання, прогресування її хвороби, погіршення самопочуття та встановлення 55% втрати працездатності.

Зазначають, що позивач визначає суму моральної компенсації у розмірі 200 000,00 грн., при цьому у позовній заяві не надає жодних аргументованих обґрунтувань розрахунку своїх позовних вимог.

Відповідач вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди, завданої позивачу, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім, для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення за рахунок відповідача.

За таких обставин АТ «ПІВДГЗК» вважає вимоги Позивача, щодо сплати йому моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства України, а отже і такими, що не підлягають задоволенню, а сума моральної шкоди, яка заявлена Позивачем, не відповідає засадам розумності та справедливості. (а.с.50-55).

Позивач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. (а.с. 35)

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити із підстав зазначених у відзиві.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 у період з 04.09.1997 по 22.12.2017 працювала учнем машиніста конвеєра дробильної фабрики №1, згодом переведена машиністом конвеєра 3 розряду дробильної фабрики, та машиністом конвеєра 4 розряду дробильної фабрики №1 (а.с. 8-11).

29 жовтня 2019 року ДУ «Український НДІ промислової медицини» встановлений зв`язок захворювання ОСОБА_2 з умовами її праці та зроблений висновок про професійний характер захворювання радикулопатія білатеральна попереково-крижова, шийна з вираженими статико-динамічними порушеннями стійким і периферичним нейросудинним синдромами з трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією колінних та ліктьових суглобів, плечолопатковим періартрозом; хронічне обструктивне захворювання легень (пиловий бронхіт, емфізема легень) (а.с. 15-16)

26 листопада 2019 року на підприємстві відповідача проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_2 , про що складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, затверджений першим заступником начальника головного управління Держпраці у Дніпропетровській області І.М. Осадчим. В п. 16 вказаного акту зазначено, що професійне захворювання ОСОБА_2 виникло за обставин праці останньої внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та недосконалості робочого місця ОСОБА_2 підпала під вплив фізичного навантаження, що перевищувало нормативні показники та пилу, концентрація якого перевищувала нормативні показники. Причиною виникнення професійних захворювань у п. 17 цього акту визнано важкість праці та пил (а.с. 12-14).

Відповідно до довідки МСЕК Серії 12 ААА №078667 від 14.01.2020 позивачу ОСОБА_2 первинно встановлено 55% втрати професійної працездатності, з яких 45% за радикулопатією та 10% за ХОЗЛ з переоглядом 01 лютого 2021 року та ІІІ групу інвалідності з 08 січня 2020 року (а.с. 7).

Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

У відповідності зі ст.ст. 23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати нею професійної працездатності в розмірі 55%, який встановлений з переоглядом, встановлення третьої групи інвалідності, потребувала в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також період праці на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці, та період праці на інших підприємствах, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 55000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 23,1167 ЦК України, Законом України «Про охорону праці», ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,141, 258-259, 263-265, 279, 354 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві (без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів) в розмірі 55 000 (п`ятдесят п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 578 грн. 05 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Відомості про сторін:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», , юридична адреса: 50026, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, АТ «ПІВДГЗК».

Повний текст судового рішення складено 20.07.2020 року.

Суддя А.В. Ткаченко