Провадження №2/193/148/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

20 липня 2020 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кащук Д. А.,

за участю секретаря судового засідання Ратушної В. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 огли

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Софіївка цивільну справу за позовом представника позивача Остапенко Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2019 року представник позивача Остапенко Олександр ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Софіївського районного суду Дніпропетровської області із позовом до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про поновлення на роботі. 08 січня 2020 року подав уточнену позовну заяву.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ПРАТ «ПІВНГЗК» 05 серпня 2004 року і працював в Гірничотранспортному цеху №2 на посаді механіка в кар`єрі.

05 листопада 2019 року близько 17.00-18.00 год., перебуваючи на робочій зміні, ОСОБА_1 знаходився в службовому приміщенні на майданчику Анновського кар`єра ГЗК, почув звук удару від зіткнення двох автомобілів.

Вийшовши на майданчик, побачив, що сталася дорожньо-транспортна пригода - два виробничих автомобілі марки БЕЛАЗ 75131 госп.№188 та госп.№222 зіткнулися.

Водій автомобіля БЕЛАЗ госп.№ 222 ОСОБА_4 , який був винуватцем ДТП, за допомогою робітників вибрався з кабіни автомобіля. Водій був спантеличений і пояснив аварію відмовою гальм в автомобілі.

В цей час на майданчику кар`єр а знаходились начальник колони №1 ОСОБА_5 , головний інженер ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (представник профкому) і Скворцов - охоронник комбінату, які прибули до місця скоєння ДТП.

Він дуже емоційно сприйняв те що сталося, йому стало зле, оскільки він довгий час страждає на гіпертонічну хворобу, почало боліти серце.

За наказом начальника його, разом з водієм ОСОБА_4 , посадили до в автомобіля і вивезли з кар`єра.

Начальник цеха ОСОБА_8 звинуватив його у тому, що нібито він п`яний і потрібно перевірити у нарколога. Проти такої перевірки він не заперечував, адже не вживав алкогольних напоїв за станом здоров`я, але на освідування до «Криворізький ПНД» його везти відмовились і він поїхав додому.

Вночі йому стало гірше і зранку він поїхав до лікарні, де йому встановили діагноз гіпертонічна хвороба II ст., ступінь АГ2. Кризова течія. Цукровий діабет II типу.

Два дні він перебував на амбулаторному лікування, а з 08.11.2019 року по 14.11.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні і після виписки з лікарні здав документи до бухгалтерії підприємства.

15 листопада 2019 року він вийшов на роботу після лікарняного і почав виконувати посадові обов`язки у звичному режимі.

19 листопада 2019 року його викликали на засідання профкому підприємства і звинуватили його в перебуванні на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння .

Вже наступного дня наказом № 691 від 20.11.2019 року він був звільнений з роботи на підставі п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані.

Представник позивача вважає, звільнення з роботи ОСОБА_1 незаконним, оскільки підстава звільнення є надуманою та такою, що ґрунтується на припущеннях і не підтверджена відповідними документами, тому просить поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді механіка в кар`єрі Гірничотранспортного цеху №2 ПРАТ «ПІВНГХЗК» .

07 лютого 2020 року до суду відповідач надав відзив на позовну заяву, обґрунтовуючи його тим, що в зміну 05.11.2019 року з 8-00 до 20-00, ОСОБА_1 механік у кар`єрі о 18-00 був виявлений на робочому місці з вираженими ознаками алкогольного сп`яніння, з явним запахом алкоголю з роту, не зв`язною протяжною мовою, порушенням координації руху. Також було виявлено, що автосамоскид БілАЗ -75131 госп. №222 стоїть у віддаленій частині стоянки без противідкатних упорів з наявністю механічних пошкоджень. Після опитування з`ясувалось, що водій в кар`єрі ОСОБА_4 на автосамоскиді БілАЗ -75131 госп. №222 скоїв ДТП зі стоячим на ремонтному майданчику автосамоскидом БілАЗ -75131 госп. №188.

ОСОБА_1 було запропоновано виїхати з кар`єру для проходження медичного огляду на предмет алкогольного сп`яніння.

Вахтовим автомобілем ОСОБА_1 був доставлений на стоянку автомобілів диспетчерської ГТЦ-2 о 18-20 год., для подальшого направлення до Комунального закладу Криворізький психоневрологічний диспансер на предмет проходження медичного огляду, але від запропонованої пропозиції відмовився.

Також, ОСОБА_1 відмовився від обстеження на приладі «Алкотест», як це передбачено вимогами Інструкції «Про порядок отстранения работников от работы в случае появлення на работе в нетрезвом состоянии, в состоянии наркотического или токсического опьянения в ЧАО «СЕВГОК» затвердженого постановою №12/24 від 24.04.2017 року.

О 18-30 год. ОСОБА_1 покинув територію цеху, заявив про те, що самостійно пройде медичний огляд у Комунальному закладі Криворізький психоневрологічний диспансер на предмет алкогольного сп`яніння.

Однак, відомості щодо проходження такого медичного огляду у ПРАТ «ПІВНГЗК» відсутні.

15.11.2019 року було складено запрошення ОСОБА_1 на засідання президії профспілкового комітету ПО ПМГУ ПІВНГЗК, яке відбудеться о 14-00 год. 19.11.2019 року, щодо розгляду питання звільнення за появу на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння.

У відповідності до акту від 17.11.2019 року ОСОБА_1 відмовився від підпису про вручення йому запрошення на засідання профспілкового комітету.

У відповідності до акту від 17.11.2019 року ОСОБА_1 запрошення на засідання профспілкового комітету о 14-00 год. 19.11.2019 року було зачитано у голос.

Постановою №2 від 19.11.2019 року президією профспілкового комітету ПО ПМГУ ПІВНГЗК було надано згоду роботодавцю на розірвання трудового договору з членом профспілки механіком в кар`єрі гірничотранспортного цеху №2 ОСОБА_1 , згідно п.7 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі у нетверезому стані.

Позивачем до позовної заяви було надано виписку із медичної карти №2111/711 від 14.11.2019 року про знаходження в період з 08.11.2019 по 14.11.2019 року на лікуванні.

Зазначає, що знаходження ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння було виявлено, 05.11.2019 року.

Однак, ні 05.11.2019, ні 06.11.2019, ні 07.11.2019 року позивач за медичною допомогою не звертався.

Позивач зазначає, що медична виписка із медичної карти №2111/711 від 14.11.2019 року не може бути доказом, що підтверджує відсутність у позивача алкогольного сп`яніння при знаходженні на роботі 05.11.2019 року.

Тобто, наказ ПРАТ «ПІВНГЗК» №691 від 20.11.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади механіка в кар`єрі Гірничотранспортний цех №2 ПРАТ «ПІВНГЗК» за появу на роботі в нетверезому стані відповідно до п.7 ст.40 КЗпП України є обґрунтованим та винесеним у відповідності до вимог законодавства.

Відповідна позиція, також знайшла своє відображення в постанові Верховний Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2018 по справі №640/17224/15-ц. В зв`язку з цим, відповідач просить в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Ухвалою судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на зазначені вище обставини.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" ОСОБА_2 огли у судовому засіданні позовні вимоги не визнав посилаючись на факти зазначені у відзиві на позов. Додатково пояснив, що позивач ОСОБА_1 05 листопада 2019 року перебував на роботі. В цей же день керівництвом Гірничо-транспортного цеху №2 ПРАТ «ПІВНГЗК», за участю представників профспілки та охорони підприємства було зафіксовано, що позивач перебував на робочому місці, під час робочої зміни в стані алкогольного сп`яніння. Даний факт було зафіксовано у встановленому законом порядку відповідними актами, оскільки позивач відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі та безпосередньо на підприємстві. Наказом № 691 від 20 листопада 2019 року на підставі пункту 7 статті 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані позивача ОСОБА_1 , за погодженням з профспілковим комітетом, було звільнено.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він займає посаду заступника начальника цеху з експлуатації Гірничо-транспортного цеху №2 ПРАТ «ПІВНГЗК». Він контролює експлуатацію БелаЗУ. 05 листопада 2019 року з 08 години ОСОБА_1 був на зміні. Диспетчер йому повідомила, що годину назад говорила з ОСОБА_1 , його мова була нормальною, а потім, через деякий час, вже неможливо було розібрати, був п`яний. ОСОБА_9 взяв комісію. Зустріли трьох працівників, серед них був і позивач. Від всіх троїх пахло спиртним. Він запропонував їм пройти огляд для встановлення стану сп`яніння, але вони відмовились. Десь близько о 18:30 годин вони поїхали на таксі і сказали, що пройдуть огляд для встановлення стану сп`яніння, але так і не пройшли. Був складений акт про відмову ОСОБА_1 надання письмових пояснень в присутності трьох осіб. На профспілку ОСОБА_1 прийшов.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він працює начальником автоколони Гірничо-транспортного цеху №2 ПРАТ «ПІВНГЗК». ОСОБА_9 попросив його спуститись в кар`єр, оскільки була підозра, що троє працівників перебувають в стані алкогольного сп`яніння. Спустившись в кар`єр, почули, що від ОСОБА_1 було чути запах алкоголю, шатався. Піднявшись на верх, запропонували пройти медичний огляд, спочатку вони погоджувались, але потім відмовились, сказали, що пройдуть самі огляд для встановлення стану сп`яніння, але так документів і не надали з лікарні. Він сам був присутній на профспілковій організації, коли приймалось рішення про звільнення позивача.

Заслухавши сторін, свідків, перевіривши письмові матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема принцип диспозитивності, який відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

При розгляді даної справи судом встановлено, що 05 серпня 2004 ОСОБА_1 прийнятий до гірничотранспортного цеху № 2 Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" слюсарем з ремонту автомобілів 3 розряду майстерні з ремонту машин та агрегатів, що підтверджується копією трудової книжки AT-VII №5522845 та наказом №486 від 05 серпня 2004 року про прийом на роботу ПАТ «Північний ГЗК».

05 листопада 2019 року на території Ганівського кар`єру ПРАТ «ПІВНГЗК», а саме на майданчику перезмінки, сталася дорожньо-транспортна подія, в результаті якої було пошкоджено автомобілі. Дана обставина не заперечувалася учасниками судового розгляду.

Відповідно до акту від 05 листопада 2019 року, що складений керівництвом ТКА №1 ГТЦ №2 ПРАТ «ПІВНГЗК» за підписом начальника цеху Гаранга Г.С., заступника начальника цеху по експлуатації Белосвєтова ОСОБА_10 . ОСОБА_11 , заступника начальника цеху по інжинірингу Куценко В.В., начальника ТКА №1 Артемовича А.В. та голови цехового комітету Терещенко А.В. 05 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 був виявлений на робочому місці о 18 годині 00 хвилин, на майданчику перезмінки Ганівського кар`єру, в стані алкогольного сп`яніння, з явним запахом алкоголю з ротової порожнини, не зв`язною протяжною мовою, порушенням координації рухів. Даним актом також зафіксована відмова позивача від проходження огляду в медичному закладі КЗ «КПНД» та за допомогою приладу «Алкотест», який наявний на підприємстві відповідача, а саме в кабінеті щоденного медичного огляду працівників. А також в даному документі зазначено, що позивач ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень з приводу його перебування на роботі в стані алкогольного сп`яніння . О 18:30 год. 05 листопада 2019 року позивач покинув територію ГТЦ-2 не повернувшись на своє робоче місце, для самостійного проходження медичного огляду.

Актами, що підписані працівником відділу охорони ТОВ «БАРС» начальником зміни групи затримання управління по охороні об`єктів ГЗК ОСОБА_12 , старшим охоронцем групи затримання управління по охороні об`єктів ГЗК ОСОБА_13 та заступником начальника цеху по експлуатації ОСОБА_9 , встановлено, що позивача ОСОБА_1 05 листопада 2020 року виявлено на робочому місці з явно вираженими ознаками алкогольного сп`яніння, крім цього зафіксовано факт відмови позивача від проходження медичного огляду для виявлення стану сп`яніння в медпункті на території підприємства та в медичному закладі ПНД, а також факт відмови від надання письмових пояснень з даного приводу.

15 листопада 2019 року позивачу було вручене повідомлення вих. № 1906/49 від 15 листопада 2019 року, яким його запрошено на засідання президії профспілкового комітету Первинної організації Профспілки металургів і гірників України ПРАТ «ПІВНГЗК» о 14 годині 00 хвилин 19 листопада 2019 року.

19 листопада 2019 року Постановою президії ПО ПМГУ ПРАТ «ПІВНГЗК» надано згоду на розірвання трудового договору з членом профспілки водієм автотранспортних засобів в кар`єрі технологічної колони автомобілів №1 гірничотранспортного цеху №2 ОСОБА_1 (таб. № НОМЕР_1 ), згідно з пунктом 7 статті 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані.

Наказом № 691 від 20 листопада 2019 року ОСОБА_1 був звільнений з ПРАТ «ПІВНГЗК» за появу на роботі в нетверезому стані на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України.

Конституційне право кожного на працю (ст. 43 Конституції України) включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (ст. 139 КЗпП України).

Трудове законодавство України не містить визначення понять порушення трудової дисципліни або ж дисциплінарного проступку. Однак аналіз змісту Глави Х КЗпП України дає підстави для висновку, що порушення трудової дисципліни являється винним протиправним невиконанням або неналежним виконанням працівником своїх трудових обов`язків.

Згідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до пункту 7 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Позивачем до позовної заяви було надано виписку із медичної карти №2111/711 від 14.11.2019 року про знаходження на лікарняному в період з 08.11.2019 по 14.11.2019 року.

Однако знаходження ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння було виявлено, 05.11.2019 року.

Таким чином, медична виписка із медичної карти №2111/711 від 14.11.2019 року не може бути доказом, що підтверджує відсутність у позивача алкогольного сп`яніння при знаходженні на роботі 05.11.2019 року.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з подальшими змінами і доповненнями), вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за пунктом 7 статті 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Аналогічна позиція зазначена Верховним Судом у Постанові від 03 червня 2020 року № 303/5125/17, відповідно до якої нетверезий стан працівника може бути підтверджений, як медичним висновком так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Водночас, слід зазначити, що відсутність медичного висновку не свідчить про неналежну фіксацію такого факту. Спростування факту перебування у стані сп`яніння на робочому місці покладається на працівника.

У разі виявлення факту перебування працівника на роботі у нетверезому стані або у випадку появи у роботодавця підозри щодо такого стану, відповідний факт необхідно зафіксувати. Зокрема, за таких обставин складається відповідний акт, який мають підписати свідки. При цьому, в акті слід зазначити лише ті факти (обставини, події, ознаки сп`яніння тощо), котрі свідки особисто спостерігали. Зазначений акт можна скласти як одразу після появи працівника у нетверезому стані, так і згодом в наступні дні.

Отже, з врахування вищевказаних норм закону, слід зазначити, що відповідачем належним чином зафіксовано факт перебування позивача на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, суди з`ясовують, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Частина друга ст. 149 КЗпП України дозволяє за одне порушення трудової дисципліни застосовувати одне дисциплінарне стягнення. Це відповідає правилу частини першої ст. 61 Конституції, яке забороняє за одне й те саме порушення двічі притягати до юридичної відповідальності одного і того ж виду.

Згідно зі частиною третьою ст. 149 КЗпП при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що роботодавцем було доведено належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами перебування позивача ОСОБА_1 на робочому місці 05 листопада 2019 року о 18 годині 00 хвилин в стані алкогольного сп`яніння, та з урахуванням характеру роботи, позивача яка пов`язана з безпекою руху великогабаритних транспортних засобів, відповідно вимагає від працівника бути уважним, зосередженим та дотримуватись техніки безпеки, прийнято законне та обґрунтоване рішення про звільнення позивача ОСОБА_1 на підставі п.7 ст.40 КЗпП України.

Таким чином, звільнення позивача проведено згідно вимог трудового законодавства, наказ про припинення трудового договору № 691 від 20 листопада 2019 року на переконання суду є законним.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача, що підстава для звільнення ОСОБА_1 була надуманою та такою, що ґрунтується на припущеннях і не підтверджена відповідними документами.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається представник позивача як на підставу для задоволення позову, зокрема щодо відсутності факту появи ОСОБА_1 на роботі в нетверезому стані, не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, суд вважає, що відповідачем дотримані вимоги чинного законодавства щодо звільнення позивача із займаної посади, а відтак позовні вимоги про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді механіка в кар`єрі Гірничотранспортного цеху №2 ПРАТ «ПІВНГХЗК» не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за позовною вимогою про поновлення на роботі, враховуючи, що в задоволенні його позову відмовлено, суд вважає за необхідне вказані судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40, 41, 43, 233, 235 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову представника позивача Остапенко Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180 , 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325,354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення виготовлено 24 липня 2020 року.

Суддя Д. А. Кащук