КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/9417/2020 Доповідач у ІІ інст. Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 липня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона-2» до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Екобуд», ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Київська пересувна механізована колона-2» (далі - ПрАТ), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона-2», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Екобуд», ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову зазначили, що ТОВ «Екобуд» є забудовником об`єкта будівництва - житлового будинку з гаражами та офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 .

25 квітня 2002 року між ТОВ «Екобуд», як забудовником, і ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» (інвестором) було укладено угоду, за умовами якої забудовник зобов`язався за рахунок інвестора виконати дії, пов`язані із забезпеченням зведення житлового будинку з гаражами і офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 . При цьому, сторонами погоджено, що інвестор повинен інвестувати 88% кошторисної вартості будівництва об`єкту, а забудовник - 12%, що відповідаж його витратам у цьому будівництві. Також, угодою передбачено право інвестора передати свої права і зобов`язання за цим правочином третім особам.

21 квітня 2005 року між ТОВ «ЛК «Техбудлізинг» і ТОВ «Центробуд-трейд» було укладено інвестиційний договір, за умовами якого останнє зобов`язалось профінансувати будівництво нежитлових приміщень (офісів) загальною площею 544,38 кв. м. по АДРЕСА_1 .

01 березня 2007 року ТОВ «Центробуд-трейд» на підставі відповідного договору купівлі-продажу майнових прав передало Акціонерному комерційному банку «Київ» майнові права на вищевказане нежитлове приміщення. ТОВ «Центробуд-трейд» надало АКБ «Київ» довідку про оплату загальної вартості майнових прав на об`єкт.

05 січня 2009 року між АКБ «Київ» та ТОВ «Центробуд-трейд» була укладена додаткова угода до договору купівлі-продаж майнових прав, якою, у зв`язку з проведенням технічної інвентаризації нежилих приміщень (офісів), сторони уточнили характеристики нежитлових приміщень на які були передані майнові права, в частині площі нежитлового приміщення (офісу) під номером АДРЕСА_1

07 серпня 2009 року між АКБ «Київ» та ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2» укладено договір міни, за умовами якого у власність останнього перейшло право власності на майнові права на нежитлове приміщення (офіс) під номером АДРЕСА_3 .

Наявність права власності на майнові права на об`єкт нерухомості засвідчує правомочність їх власника отримати право власності на це нерухоме майно. Однак, позивач позбавлений можливості реалізувати таке право у зв`язку з наявністю претензій щодо цього майна з боку відповідачів по справі.

ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2» неодноразово у 2009-2010 року зверталося до ТОВ «Екобуд» з вимогами передати вищевказане нежитлове приміщення, надати і підписати необхідні документи для реєстрації права власності, однак отримувало відмову.

ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2» стало відомо, що право власності на нежитлові приміщення АДРЕСА_11 на підставі інвестиційного контракту від 11 липня 2006 року, укладеного із ТОВ «Екобуд», перейшло до ОСОБА_2

09 вересня 2010 року ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу відчужила вказане нежитлове приміщення ОСОБА_3 .

Зазначили, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року, за результатами розгляду справи № 761/23860/15-ц, визнано недійсним інвестиційний контракт від 11 липня 2006 року № 030231, укладений між ТОВ «Екобуд» і ОСОБА_2 .

Оскільки останнім набувачем спірного майна є ОСОБА_3 , тому, вважали, що можуть витребувати спірне майно в останнього.

Ураховуючи наведене, ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2» просили суд визнати право власності за товариством на нежилі приміщення АДРЕСА_12 , загальною площею 119,6 кв. м та витребувати це майно у ОСОБА_3 на свою користь.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2019 року у складі судді Савицького О. А. позов ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2» задоволено.

Визнано за ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2» право власності на нежилі приміщення АДРЕСА_13

Витребувано у ОСОБА_3 на користь ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2» нежилі приміщення АДРЕСА_13

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Відповідач ОСОБА_3 , не погодившись із вказаним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України. У випадку не знаходження підстав для закриття провадження у справі, просив ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги, зокрема, зазначив, що позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно. Таким чином, позивач не вправі звертатись до суду із вимогами про захист права власності на нерухоме майно, оскільки таке право він не набув. Вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння за обставин спору, який виник у цьому випадку між його сторонами, не є ефективним способом захисту, тобто таким, який відповідає змісту порушеного права, характеру порушеннята правовим наслідкам, завданим таким порушенням. Пред`явлення віндикаційного позову, можливо тільки особою, яка є власником або титульним володільцем майна, про витребування якого заявляється вимога. Позивач набув право вимоги за відплатним договором відступлення права вимоги, тобто є суб`єктом зобов`язальних відносин, а не носієм права власності щодо витребуваного позивачем майна. Позивач не є кредитором відносно ТОВ «Екобуд», а має лише право вимоги до ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг».

Зазначив також, що набуття ОСОБА_3 права власності на оспорювані нежитлові приміщення жодним чином не порушує прав та/або законних інтересів ПрАТ «КПМК-2».

Крім того, на думку апелянта даний позов подано зі спливом строку позовної давності, оскільки позивач був обізнаний про реєстрацію права власності на спірні нежитлові приміщення на користь ОСОБА_3 починаючи з 07.08.2012 року.

Звертає увагу апеляційного суду також на те, що позивачем до позовної заяви самостійно додано примірники рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16.05.2017 року та постанови Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі № 761/23860/15-ц за позовом ПрАТ «КПМК-2» до ОСОБА_2 , ТОВ «Екобуд», ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус КМНО Топілко О.О. про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Наведені судові рішення набрали законної сили і є підставою для закриття провадження по даній справі, оскільки ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2» - Розваляєва Т.С., посилається на необґрунтованість доводів скарги. Вважає рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Зазначила, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов законних висновків про виникнення у позивача за передбачених законодавством підстав, які підтверджені належними та допустимими доказами, права власності на майнові права на спірні нежитлові приміщення, які засвідчують правомочність їх власника отримати право власності на це нерухоме майно.

Витребування майна із чужого незаконного володіння є належним способом захисту порушеного права у даному випадку. Вважає, що позивачем було подано достатньо доказів, підтверджуючих виникнення права власності на спірне нерухоме майно, що дає підстави для витребування спірного майна з чужого незаконного володіння.

Крім того, посилається на відсутність передбачених п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України підстав для закриття провадження по справі, оскільки правовим обґрунтуванням для звернення із попереднім позовом являлось набуття права власності на спірне майно на підставі ст. 331 ЦК України. У даній справі позивач визначив набуття ним права власності на підставі положень Закону України «Про інвестиційну діяльність».

Постановою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року в частині визнання права власності скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року в частині витребування майна з чужого незаконного володіння скасовано та закрито провадження у справі у цій частині на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року задоволено частково касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона-2». Постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду касаційної інстанції мотивовано тим, що апеляційний суд помилково закрив провадження у справі в частині витребування майна з чужого незаконного володіння з підстав, визначених у пункті 3 частини першої статті 255 ЦПК України, вважаючи, що ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2» заявило тотожні позовні вимоги, які вже раніше були вирішені з відмовою у позові (справа № 761/23860/15-ц). Так, аналіз раніше заявленого позовної вимоги та зміст судових рішень, у тому числі постанови Верховного Суду від 18 липня 2018 року (провадження № 61-21875св18) свідчить про те, що ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2», висловлюючи вимогу витребувати майно у ОСОБА_3 , обґрунтовувало її не статтею 387 ЦК України, а статтею 216 ЦК України як наслідок визнання недійсним договору (реституція). Саме у цих судових рішеннях суди вказали, що ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2» не було стороною правочинів, а тому має право на витребування майна відповідно до статті 387 ЦК України. З такими новими вимогами позивач і звернувся до суду у справі, яка переглядається, на що апеляційний суд уваги не звернув.

Враховуючи, що апеляційний суд, помилково закривши провадження у справі у частині вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, справу у цій частині фактично не переглядав, а ці вимоги та вимоги про визнання права власності на майно є взаємопов`язаними, обставини справи, які необхідні для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, оцінка доказам та позовним вимогам не надана, суд касаційної інстанції дійшов висновку про скасування постановленого по справі рішення з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представники позивача ТОВ «Київська пересувна механізована колона-2» - адвокати Муравйов О.В. та Орлов В.В. в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судове засідання по розгляду апеляційної скарги не з`явились.

Від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 надійшло письмове клопотання про розгляд справи за відсутності сторони/її представника, яке було задоволено судом.

Інші сторони по справі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Керуючись положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду визнала можливим розгляд справи за відсутності відповідачів та третьої особи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Таргоній Д.О., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті спору з наступних підстав.

При розгляді даної справи судами установлено, що 25 квітня 2002 року між ТОВ «Екобуд» і ТОВ «ЛК «Техбудлізинг» було укладено угоду №2, за умовами якої ТОВ «Екобуд» (забудовник) зобов`язалося за рахунок ТОВ «ЛК «Техбудлізинг» (інвестор) виконати дії, пов`язані із забезпеченням зведення житлового будинку з гаражами і офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 , при цьому сторонами погоджено, що інвестор повинен інвестувати 88 % кошторисної вартості будівництва об`єкта, а забудовник - 12 %, що відповідає його витратам у цьому будівництві. Також угодою передбачено право інвестора передати свої права і зобов`язання за цим правочином третім особам. Розподіл квартир, офісів і машино-місць за цим договором між забудовником та інвестором проводиться відповідно до додатку № 2, що є невід`ємною частиною цієї угоди.

Внесення інвестицій на будівництво об`єкта у відповідності до пункту 1.4 угоди дає інвестору право на отримання у власність площ квартир, офісних приміщень, машино-місць автомобільних стоянок.

Згідно з пунктом 3.4.4 угоди інвестор має право передавати свої прав і обов`язки за цією угодою третім особам.

21 квітня 2005 року між ТОВ «ЛК «Техбудлізинг» і ТОВ «Центробуд-трейд» було укладено інвестиційний договір, за умовами якого останнє зобов`язалося профінансувати будівництво нежитлових приміщень (офісів) загальною площею 544,38 кв. м по АДРЕСА_1 .

01 березня 2007 року ТОВ «Центробуд-трейд», на підставі відповідного договору купівлі-продажу майнових прав, передало акціонерному комерційному банку «Київ» майнові права на вищевказане нежитлове приміщення. Згідно з пунктом 3.5.2 цього договору покупець має право після здійснення 100 % оплати та до моменту введення будинку в експлуатацію відступити за згодою продавця свої права за даним договором на користь третіх осіб.

ТОВ «Центробуд-трейд» надало АКБ «Київ» довідку про оплату загальної вартості майнових прав на об`єкт.

05 січня 2009 року між АКБ «Київ» і ТОВ «Центробуд-трейд» була укладена додаткова угода до договору купівлі-продажу майнових прав, якою, у зв`язку з проведенням технічної інвентаризації нежилих приміщень (офісів), сторони уточнили характеристики нежитлових приміщень на які були передані майнові права, в частині площі нежитлового приміщення (офісу) під номером АДРЕСА_2 на першому поверсі АДРЕСА_1 загальною площею 134,70 кв. м.

07 серпня 2009 року між АКБ «Київ» та ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2» укладено договір міни, за умовами якого у власність останнього перейшло право власності на майнові права на нежитлове приміщення (офіс) загальною площею 156,60 кв. м під номером АДРЕСА_1 На виконання вимог цього договору між сторонами був підписаний акт приймання-передачі, за яким АКБ «Київ» передав ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2» у власність майнові права на нежитлове приміщення (офіс) загальною площею 156,60 кв. м під номером АДРЕСА_1

Листами від 13 серпня 2009 року та від 09 листопада 2009 року ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2» повідомило ТОВ «Екобуд» і ТОВ «ЛК «Техбудлізинг» про набуття права власності на спірні нежитлові приміщення та просили внести відповідні зміни до реєстру власників майнових прав на нерухоме майно в будинку, що будується та оформити відповідні додаткові угоди до угоди від 25 квітня 2002 року та інвестиційного договору від 21 квітня 2005 року із зазначенням власником майнових прав на нежитлові приміщення ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2».

Листом від 29 вересня 2009 року, за підписом заступника генерального директора ОСОБА_2, ТОВ «Екобуд» повідомило ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2» про відсутність між ними договірних відносин та неможливість надати інформацію з приводу порушених у його зверненні питань.

Листом від 13 листопада 2009 року ТОВ «Центробуд-трейд» підтвердив ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2» стовідсоткову оплату АКБ «Київ» майнових прав та перехід до нього права власності на ці права.

11 липня 2006 між ТОВ «Екобуд» і ОСОБА_2 було укладено інвестиційний контракт, за умовами якого товариство своїми силами і засобами, за рахунок залучених від інвесторів коштів, зобов`язалося збудувати і передати ОСОБА_2 нежитлове приміщення АДРЕСА_9 , загальною площею 119,6 кв. м.

16 серпня 2010 року між ТОВ «Екобуд» і ОСОБА_2 було підписано акт приймання-передачі об`єкта у власність інвестора.

16 серпня 2010 року Головне управління комунальної власності м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) видало ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на нежилі приміщення з номерами від 1 до 8 (групи приміщень № 62) офіс, загальною площею 119,60 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

09 вересня 2010 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень, за яким до останнього перейшло право власності на нежилі приміщення з номерами від 1 до 8 (групи приміщень № 62) офіс, загальною площею 119,60 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

По справі також встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2016р. у справі № 761/23860/15-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.05.2017р. і постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.07.2018р., визнано недійсним Інвестиційний контракт № 030231 від 11.07.2006р., укладений між ТОВ «Екобуд» і ОСОБА_2 (т.1 а.с. 95-116).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.11.2018р. у справі № 761/28426/17, яке залишено без змін в цій частині постановою Київського апеляційного суду від 06.06.2019р., визнано недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 , що видано Головним управлінням комунальної власності м. Києва 16.08.2010р. на ім`я ОСОБА_2 , скасовано державну реєстрацію КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» від 31.08.2010р. права власності ОСОБА_2 за реєстраційним номером: 31367036, номер запису 9575-П в книзі 192п-230 (т.1. а.с. 248-258).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд вважав доведеним, що за ланцюгом правочинів у ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2» виникло право власності на майнові права на об`єкт інвестування нежилі приміщення АДРЕСА_12 загальною площею 119,6 кв.м. Вважав, що відповідний позов пред`являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав і підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Крім того, оскільки останнім набувачем спірного майна є ОСОБА_3 , а майно вибуло з володіння власника - позивача поза його волею, суд також вважав обґрунтованими вимоги позивача у частині витребування майна з чужого незаконного володіння.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із т. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Стаття 331 ЦК України визначає загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Указаними нормами права визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта до експлуатації.

Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 05 лютого 2014 року у справі № 6-131цс13, від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15.

Порядок оформлення права власності на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта до експлуатації врегульовано Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України «Про інвестиційну діяльність».

Судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Ні зазначеними вище нормами, ні нормою ст. 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомості на підставі судового рішення.

Отже, порядок оформлення права власності на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта в експлуатацію визначено відповідними нормами.

У справі, яка переглядається, за змістом договору міни позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно. Отже, підстав для визнання за ним права на майнові права на об`єкт інвестування на підставі статей 331, 392 ЦК України немає.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача щодо витребування майна з чужого незаконного володіння та вважає рішення суду в цій частині помилковим.

Так, відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння безпосередньо пов`язана із тим, чи має позивач будь-яке право щодо спірного майна.

Оскільки позивач не є власником спірного майна, тому положення ст. 387, 388 ЦК України про витребування майна із чужого незаконного володіння до спірних правовідносин не можуть бути застосовані.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права, характеру порушення та правовим наслідкам такого порушення, тобто такий спосіб захисту не є ефективним в розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 5 ЦПК України, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач помилково ототожнює суб`єктивне зобов`язальне право у вигляді права вимоги на отримання в майбутньому у власність новозбудованого об`єкта нерухомості із правом власності на об`єкт нерухомості.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропущення позивачем строків позовної давності, апеляційний суд констатує наступне.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають встановленим обставин, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд вирішує питання про стягнення з позивача ТОВ «Київська пересувна механізована колона-2» (як правонаступника ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2») на користь ОСОБА_3 судового збору в розмірі 25 949,94 грн., сплаченого останнім за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2019 року - скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона-2» до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Екобуд», ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона-2» на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 25 949 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот сорок дев'ять) гривень 94 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Реквізити сторін:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона-2», 01033, м. Київ, вул. Саксаганського,67-Б,

Відповідач - ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст постанови виготовлено 17 липня 2020 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.