Ухвала

08 липня 2020 року

м. Київ

справа № 554/5350/17

провадження № 61-1898св19

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Литвиненко І. В., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, державне підприємство «Аграрно-промислова фірма «Полтавасадвинмаркет»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду

від 3 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, приватного акціонерного товариства «Аграрно-промислова фірма «Полтавасадвинмаркет» (далі - ПрАТ «Аграрно-промислова фірма «Полтавасадвинмаркет»), у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати незаконним та скасувати наказ регіонального фонду держмайна України в Полтавській області

від 21 червня 2017 року № 407 про звільнення, поновити її на посаді директора ПрАТ «Полтавасадвинмаркет», стягнути з ПрАТ «Полтавасадвинмаркет» на її користь 62 262,12 грн компенсації за час вимушеного прогулу, 8 000,00 грн моральної шкоди та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 11 листопада 2014 року Міністерством аграрної політики та продовольства України з нею було укладено контракт, згідно з умовами якого вона була прийнята на посаду директора

ПрАТ «Аграрно-промислова фірма «Полтавасадвинмаркет».

У серпні 2015 року підприємство передано до управління регіонального Фонду держмайна України в Полтавській області.

У період з 20 червня 2017 року до 04 липня 2017 року у зв`язку із захворюванням ОСОБА_1 перебувала на лікарняному.

27 червня 2017 року ОСОБА_1 отримала лист від регіонального фонду держмайна України в Полтавській області, яким її було повідомлено про розірвання контракту і звільнення з 21 червня 2017 року.

Вважала своє звільнення незаконним, оскільки не була попереджена за 2 місяці до звільнення, яке відбулось у період її тимчасової непрацездатності. Крім того,

в день звільнення їй не була видана трудова книжка та не проведено повний розрахунок, а тому просила суд позов задовольнити.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Регіонального відділення фонду держмайна України по Полтавській області № 407 від 21 червня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 .

Стягнуто з ПрАТ «Полтавасадвинмаркет» на користь ОСОБА_1 62 262,12 грн заробітної плати за час вимушеного прогулу та 8 000,00 грн моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позивача звільнено в період її тимчасової непрацездатності, таке звільнення не може вважатися законним та порушує права працівника.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив із того, що на момент розгляду справи строк дії трудового контракту закінчився, що унеможливлює поновлення на посаді позивача.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди відмовлено у повному обсязі.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що частина третя статті 40 КЗпП України встановлює заборону звільнення в період тимчасової непрацездатності лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених статтями 40, 41 КЗпП України, а позивача звільнено відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України.

Таким чином, апеляційний суд вважав, що звільнення відбулося з дотриманням умов контракту та вимог трудового законодавства.

22 січня 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог та безпідставно вважав, що звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності не свідчить про неправомірність такого звільнення.

Висновок апеляційного суду суперечить приписам статті 43 Конституції України, статей 9, 21, 40 КЗпП України, оскільки розірвання контракту та припинення трудових правовідносин між сторонами у період перебування звільненого працівника на лікарняному є недопустимим та незаконним.

Крім того, висновок суду про наявність правових підстав для дострокового розірвання трудового контракту у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 обов`язків та посилання суду на преюдиційні факти, встановлені у справі № 554/3081/16-ц про визнання наказу про накладення дисциплінарного стягнення незаконним, є безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У березні 2019 року справу № 554/5350/17 передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2019 року залучено регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях до участі у справі як правонаступника регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області.

Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційне провадження у справі підлягає зупиненню у порядку, передбаченому статтею 252 ЦПК України.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також із власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати

від 24 червня 2020 року передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 757/40835/15-ц (провадження № 61-17714вв19) за позовом ОСОБА_4 до торгово-промислової палати України про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Постановляючи ухвалу про передачу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, Верховний Суд виходив із того, що існуєрізний підхід щодо застосування судом касаційної інстанції у різних палатах до вирішення питання захисту порушеного права незаконно звільненого працівника у період тимчасової непрацездатності у випадку відсутності правових підстав для поновлення його на роботі.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року у справі № 545/1151/16-ц (провадження № 61-17196вв19) Верховний Суд дійшов висновку, що «враховуючи, що судами у цій справі встановлено, що позивача звільнено з роботи 22 травня 2015 року, тобто у період її тимчасової непрацездатності, Верховний Суд вважає, що звільнення позивача відбулось з порушенням частини третьої статті 40 КЗпП України, і таке порушення підлягає усуненню шляхом зміни дати звільнення. Датою припинення трудових відносин є перший день після закінчення періоду непрацездатності позивача - 26 травня 2015 року, оскільки для її звільнення наявні підстави передбачені пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України - закінчення строку дії трудового контракту».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/3410/15-ц (провадження № 61-43676св18) Верховним Судом встановлено відсутність підстав для поновлення позивача на посаді, враховано, що наказ про звільнення позивача видано 09 лютого 2015 року, тобто у період, коли позивач був непрацездатний, тому порушення прав позивача, а саме - звільнення його у день перебування на лікарняному, може бути усунено судом шляхом зміни дати звільнення, тобто визначення дати припинення трудових відносин у перший день після закінчення періоду непрацездатності за наявності підстав для звільнення

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 січня 2020 року у справі № 320/7991/16 (провадження № 61-36022св18).

Разом із тим, у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 725/3265/18 (провадження № 11251св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, посилаючись на правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14, вважав, що зміна дати звільнення під час судового розгляду не може вважатися поновленням порушеного права.

У зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку про те, що ухваливши рішення про зміну дати звільнення, суди неправильно застосували положення частини першої статті 235 КЗпП України, відповідно до якої у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі, а відтак, закон у таких випадках не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, у тому числі шляхом зміни дати звільнення працівника.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU проти Румунії, № 28342/95, § 61, від 28 жовтня 1999 року). Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA проти Іспанії, № 42750/09, § 93, від 21 жовтня 2013 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. проти Об`єднаного Королівства, № 20166/92, § 36, від 22 листопада 1995 року).

Убачається, що оскаржуване судове рішення у даній справі та оскаржувані рішення у справі, яка передана на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

За змістом пункту десятого частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 757/40835/15-ц.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 554/5350/17 за позовом

ОСОБА_1 до регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, державного підприємства «Аграрно-промислова фірма «Полтавасадвинмаркет» про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 3 грудня 2018 року, до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи

№ 757/40835/15-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді І. В. Литвиненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик