Постанова

Іменем України

14 липня 2020 року

м. Київ

справа № 212/6988/17-ц

провадження № 61-366св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я

на виробництві.

Позов мотивовано тим, що ним отримано професійне захворювання внаслідок праці в шкідливих умовах праці. Висновком медико-соціально експертною комісію (далі - МСЕК) від 14 липня 2015 року йому було первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 50 %

та третю групу інвалідності.

Зазначав, що при повторних оглядах висновком МСЕК від 02 червня

2016 року та висновком МСЕК від 01 липня 2017 року було підтверджено його втрату професійної працездатності у розмірі 50 % та третю групу інвалідності.

Вважав, що у зв`язку із отриманням професійного захворювання йому завдано моральну шкоду, яка полягала у фізичному болі та стражданнях, яких він зазнавав та продовжував зазнавати.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 , просив суд стягнути з відповідача

на його користь моральну шкоду у розмірі 460 800,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2018 року у складі судді Борис О. Н. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь

ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 40 000,00 грн без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача, у зв`язку із отриманням трудового каліцтва. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив

із обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану, відсоток втрати ним професійної працездатності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2018 року змінено у частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»

на користь ОСОБА_1 , зменшено цей розмір з 40 000,00 грн

до 5 000,00 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, як вважав суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача, у зв`язку із отриманням трудового каліцтва.

При цьому змінюючи розмір моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, а також

тривалості роботи позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, характеру отриманого позивачем професійного захворювання, ступеня втрати ним професійної працездатності, тривалість праці позивача на інших підприємствах у шкідливих умовах праці, тривалості розладу його здоров`я, а також пов`язаних з отриманим професійним захворюванням фізичних і моральних страждань позивача, істотності вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції у частині зменшення розміру відшкодування моральної шкоди та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції про визначення розміру моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн

не ґрунтується на вимогах розумності, виваженості та справедливості, оскільки моральна шкода визначена ним у розмірі 460 800,00 грн.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2019 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи

із Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2020 року справу призначено

до розгляду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У березні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на касаційну скаргу у якому зазначено,

що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 працював у шкідливих умовах на підприємстві

ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», а саме: із 08 вересня 1983 року по 01 січня 1987 року (3 роки 4 місяці) виконував роботу відповідно

до трудового договору, працював за спеціальністю підземний електрозварювальник у державному виробничому об`єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у рудоуправлінні Дзержинського (структурна одиниця) на шахті «Комунар»; з 01 січня 1987 року по 01 жовтня 1989 року (2 роки 9 місяців) виконував роботу відповідно до трудового договору, працював за спеціальністю підземний електрозварювальник

у Державному виробничому об`єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у рудоуправлінні Дзержинського (структурна одиниця) на шахті «Гігант»; з 01 жовтня 1989 року по 23 грудня 1997 року

(8 років 3 місяці) виконував роботу відповідно до трудового договору, працював за спеціальністю підземний електрозварювальник у державному виробничому об`єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» на шахті «Гігант» (структурна одиниця); з 20 березня 2000 року по 14 травня 2001 року (1 рік 2 місяці) виконував роботу відповідно

до трудового договору, працював за спеціальністю підземний кріпильник

у дочірньому підприємстві «Криворізький державний залізорудний комбінат» на шахті «Родіна» (структурна одиниця), а всього 15 років 6 місяців

(а. с. 27-32 т. 1).

Відповідно до акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30 квітня 2015 року ОСОБА_1 встановлені хронічні професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 і шийна С5, С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м?язово-тонічним синдромом, периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеня), остеоартрозу в поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів

(ПФС першого-другого ступеня) та періартрозу колінних суглобів

(ПФС першого ступеня). Хронічний пилотоксичний бронхіт. ЛН першого ст.

(а. с. 18-21 т. 1).

Згідно пункту 19 акта, враховуючи роботу ОСОБА_1 упродовж 27 років 5 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити неможливо (а. с. 21 т. 1).

ОСОБА_1 первинно була встановлена ІІІ група інвалідності

та 50 % втрати працездатності у наслідок професійного захворювання

з повторним переоглядом, що підтверджується випискою із акта огляду МСЕК від 14 липня 2015 року (а. с. 22 т. 1).

При наступних переоглядах МСЕК від 02 червня 2016 року та висновком

МСЕК від 01 липня 2017 року підтверджено втрату працездатності

ОСОБА_1 у розмірі 50 % та ІІІ групу інвалідності (а. с. 23-24 т. 1).

Наказом ВО «Кривбасруда» від 16 грудня 1986 року № 433, від 25 грудня

1989 року № 695 шахту «Комунар» РУ ім. Дзержинського об`єднано з шахтою «Гігант» РУ ім. Дзержинського, основні та оборотні фонди шахти «Комунар» передано до шахти «Гігант» (а. с. 62-63 т. 1).

Наказом ВО «Кривбасруда» від 20 січня 1998 року № 121 на базі шахти «Гігант» було створено шахту «Гігант-Дренажна» (а. с. 70-71 т. 1).

Наказом від 11 вересня 1998 року № 139 виключено зі складу структурних одиниць ВО «Кривбасруда» шахти «Гігант-Дренажна» та «Першотравнева-Дренажна» та створено на їх базі нове підприємство - державне підприємство «Кривбасгідрозахист», відповідно до пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року

№ 262 (а. с. 96 т. 1).

У пункті 5 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 262 визначено, що правонаступником всіх майнових прав

та обов`язків реорганізованого ВО «Кривбасруда» є управління «Кривбасгідрозахисту» у відповідній частині майнових прав та обов`язків, означених розподільчим балансом.

Наказом Міністерства промислової політики України від 17 березня

2006 року № 104 призначено комісію з припинення діяльності

ДП «Кривбасгідрозахист», шляхом його ліквідації та зобов`язано державне підприємство «Кривбасшахтозакриття» прийняти на баланс до статутного фонду майно ДП «Кривбасгідрозахист», яке залишиться після задоволення вимог кредиторів (а. с. 97-99 т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції

до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати

або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні

чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право

на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно з частинами першою, другою статті 153 Кодексу законів про працю України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається

на власника або уповноважений ним орган.

Частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці

в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У статті 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним

з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику

у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення

або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо)

та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно

до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя

і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004

у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві

та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, зазначено, що моральна шкода потерпілого

від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно

від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

У частині першій статті 37 Цивільного кодексу УРСР (який був чинним

на момент перейменування виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда») було передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу

або приєднання).

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства

в Україні» (у редакції, що була чинною на час перейменування виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда») підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів,

а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням

їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу.

Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням

за новими підприємствами взаємних зобов`язань та укладених договорів

з іншими підприємствами.

Згідно із частинами першою та шостою статті 34 Закону України «Про підприємства в Україні» ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства,

чи за рішенням суду або арбітражного суду.

При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств

до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства.

У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5

(яке втратило чинність 25 серпня 2015 року), було закріплено, що

відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства із складу об`єднань, зазначених

у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення

є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань.

Розподільчий баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних і здорових умов праці у ОСОБА_1 виникло професійне захворювання, що призвело до втрати працездатності

й встановлення інвалідності. Отже суди дійшли обґрунтованого висновку,

що позивачу заподіяна моральна шкода, яку роботодавець зобов`язаний відшкодувати у силу зазначених вище норм закону.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду

у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня

2020 року у справі № 212/3137/17-ц (провадження № 61-37529сво18).

Врахувавши обставини, які мають суттєве значення, зокрема ступінь втрати працездатності, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, наслідки,

що настали, а також наведені норми матеріального права, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що розмір відшкодування моральної шкоди

у сумі 40 000,00 грн буде відповідати засадам розумності, виваженості

і справедливості.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають обставинам справи і ґрунтуються на вимогах закону.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним

і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року скасувати.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2018 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович