Справа № 159/3863/19
Провадження № 2/159/46/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Лесика В.О.

за участю секретаря Посполітак Г.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника служби у справах дітей з питань опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради Гупіка М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі цивільну справу за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що з відповідачем у справі вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 31.05.2005 . Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу, відповідач перестав цікавитись життям доньки, не приймав участі у її вихованні та матеріальному утриманні. Вказані обставини не змінились і на даний час. У 2009 році позивач уклала шлюб з ОСОБА_5 та переїхала проживати в м. Могилів-Подільський, а у 2013 році позивач з сім`єю переїхала на постійне місце проживання в м. Одеса. Відповідачу була відома адреса проживання доньки, однак останній доньку не відвідував, навіть не спілкувався з нею по телефону. Коли донька проживала в м. Ковелі, у батьків позивача, відповідач теж не робив ніяких спроб зустрітись з нею. Донька також не вважає ОСОБА_3 своїм батьком, а як батьком сприймає вітчима ОСОБА_5 . Зазначила, що будь-яких перешкод у спілкування з донькою вона ОСОБА_3 не чинить та ніколи не чинила, натомість більше 13 років відповідач сам свідомо ухиляється від спілкування з дитиною. У відповідача інший шлюб, в якому народжено троє дітей. Про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав свідчить також і висновок органу опіки та піклування. Оскільки відповідач зовсім не спілкується з донькою, не займається її вихованням, не цікавиться її життям, здоров`ям, не відвідує доньку, будь-якого інтересу до дитини не проявляє, а тому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заперечення відповідача.

Відповідач подав відзив на позов. Згідно поданого відзиву, відповідач позов не визнає. Зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Вказує, що він вчасно та в повному обсязі сплачує аліменти на утримання ОСОБА_4 . До того ж, у нього з позивачем досить напружені стосунки, що в свою чергу впливає і на спілкування з донькою. Висновок органу опіки та піклування не може слугувати належним та допустимим доказом невиконання ним батьківських обов`язків, оскільки такий висновок прийнятий ще 30.07.2018, тобто майже два роки тому. Просив в задоволенні позову відмовити з мотивів його безпідставності.

Рух справи в суді.

Позовна заява надійшла до суду 11 липня 2019 року.

Ухвалою судді від 09 серпня 2019 року відкрито загальне позовне провадження з викликом учасників справи та призначено підготовче судове засідання на 24 вересня 2019.

Ухвалою суду від 18 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 21.12.2019 року.

Позиція учасників справи.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала повністю, з підстав, викладених у заяві, просила його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Вказав, що в даному випадку відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав. Не заперечив, що з донькою тривалий час він не зустрічався і не спілкувався, оскільки вона проживає в іншому регіоні. Просив в задоволенні позову відмовити з мотивів його безпідставності.

Представник органу опіки та піклування позов підтримав, зазначив, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків. З часу прийняття рішення органом опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, обставини, які слугували підставою для прийняття такого рішення не змінились, відповідач і на даний час не спілкується з донькою. За вказаних обставин вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_4 Позбавлення відповідача батьківських прав в даному випадку буде доцільним та таким, що відповідає інтересам неповнолітньої.

Неповнолітня ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 фактично є її батьком, він її виховує, утримує, матеріально забезпечує, ставиться до неї, як до рідної доньки, а вона, в свою чергу, протягом багатьох років називає його «татом». З рідним батьком вона протягом багатьох років не спілкується через його небажання. Раніше вона намагалась спілкуватись з батьком через мережу інтернет, писала йому, однак той не відповідав. На даний час, в силу свого віку, вона добре розуміє, що відбувається і вважає, що ОСОБА_3 слід позбавити батьківських прав відносно неї. Зазначила, що вона бажає та того не заперечує мама та вітчим ОСОБА_5 , щоб останній її удочерив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Сторони у справі, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що з відповідача ОСОБА_3 в користь позивача ОСОБА_2 н а підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.09.2018 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 09.08.2018 № 263 затверджено висновок органу опіки та піклування м. Ковеля від 30.07.2018 № 236-1.20 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Як слідує з висновку органу опіки та піклування № 236-1.20 від 30.07.2018, батько ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до доньки ОСОБА_4 , більше 13 років проживає окремо від дитини, не спілкується з донькою, не займається її вихованням, а тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною 4 ст. 155 СК України визначено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

З роз`яснень, які містяться у п. 15, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» слідує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.

Відповідач, заперечуючи проти позову, крім аргументів, що він вчасно та у повному обсязі сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини, будь-яких інших доказів, які б свідчили про виконання ним своїх обов`язків по вихованню дитини, суду не надав.

При цьому, суд зауважує, що утримання батьками дітей є їх прямим обов`язком в силу вимог ст. 180 СК України і виконання рішення суду про стягнення аліментів носить саме примусовий, а не добровільний характер.

Тобто, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що він спілкується з дочкою, цікавиться її здоров`ям, навчанням, виховує дочку, приймає активну участь у житті дитини. Не здобуті такі докази і в ході розгляду справи судом. При цьому, така поведінка відповідача по відношенню до своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_4 має місце протягом 13 років.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17 (провадження № 61-44369св18).

Також слід зауважити, що ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Посилання відповідача на те, що через напружені стосунки з колишньою дружиною ОСОБА_2 він не може спілкуватись з донькою жодними доказами не підтверджено, оскільки з даного приводу він не звертався ні до служби у справах дітей, ні до відділу поліції із заявами про перешкоджання у спілкуванні з дитиною. Самі по собі неприязні стосунки відповідача з позивачем не перешкоджали ОСОБА_3 належним чином здійснювати свої батьківські права. Натомість, це лише свідчить про відсутність об`єктивного волевиявлення відповідача на активну участь у формуванні життя своєї доньки.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 171 СК України передбачено випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить, з поміж іншого, вирішення спору про позбавлення батьківських прав (ст. 164 СК України).

Як пояснила в судовому засіданні сама неповнолітня ОСОБА_4 , її біологічний батько не спілкується з нею майже 13 років, вона вважає батьком свого вітчима ОСОБА_5 , якого називає «татом» та виявляє бажання, щоб останній її удочерив. При цьому, ОСОБА_4 вказала, що в даному випадку позбавлення батьківських прав її біологічного батька ОСОБА_3 , буде відповідати її інтересам.

Тобто, в даному випадку суд також виходить з інтересів неповнолітньої, яка в силу свого віку (16 років) може сформулювати власну думку з цього приводу.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачу ОСОБА_3 було відомо, що на засіданні Комісії з питань захисту прав дітей, які проходили в липні, серпні 2018 року, на які ОСОБА_3 було запрошено, буде розглядатись питання про доцільність позбавлення його батьківських прав по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_4 , однак він відмовився надавати будь-які пояснення з даного приводу. Тобто, відповідач мав реальну можливість бути присутнім на засіданні Комісії з питань захисту прав дітей та висловити свою позицію, однак таким правом не скористався. Така поведінка відповідача дає підстави вважати, що останній нехтує інтересами дитини.

Виконання ОСОБА_3 батьківських обов`язків, за дорученням суду, було предметом повторного розгляду на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини від 03 березня 2020 року на якій був присутній відповідач.

Відповідно до рішення цієї комісії, висновок органу опіки та піклування м. Ковель про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 від 30.07.2018 року за № 236-1.20 залишено без змін.

З цих підстав представник третьої особи Гупік М.І. пояснив, що ОСОБА_3 крім заперечень, будь-яких доказів на підтвердження виконання батьківських обов`язків не надано.

Рішення Комісії ОСОБА_3 не оскаржував, що свідчить про байдуже ставлення його до дитини.

Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя.

Однак, на думку суду, у розглядуваній ситуації таке втручання є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи свідчать про умисне невиконання відповідачем своїх обов`язків стосовно участі у вихованні дитини.

Тобто, судом встановлено, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої доньки, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому позивач жодним чином не чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, а така поведінка відповідача відносно неповнолітньої доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Також, судом враховується, що протягом тривалого часу розгляду справи, відповідачем теж не було вчинено дій, які б свідчили, що ухилення від виконання ним батьківського обов`язку носить тимчасовий характер.

Оскільки факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків підтверджується матеріалами справи, тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення, а позбавлення відповідача батьківських прав в даному випадку буде доцільним та таким, що відповідає інтересам неповнолітньої дитини.

Крім того, суд наголошує на тому, що позбавлення батьківських прав не є виключно безстроковим та відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав, в порядку передбаченому ст. 169 СК України.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 150, 164, 165, 166 СК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст рішення складено та підписано без його проголошення 23 липня 2020 року.

Головуючий: В.О.Лесик