Номер провадження: 22-ц/813/6506/20
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2020 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач-Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Оріон»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Оріон» на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 11 березня 2020 року у складі судді Свяченої Ю.Б.,

в с т а н о в и в:

У грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Оріон» про зобов`язання звільнити квартиру АДРЕСА_1 та повернути її зі збереженим майном шляхом виселення.

Позивач звернувся з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка згідно відомостей КП «ОМБТІ та РОН» зареєстрована 28.03.2008, номер 209 в книзі 641пр-99, номер витягу 18285134, за ОСОБА_1 шляхом заборони розпорядження (відчуження), реалізації речей, побутової техніки тощо, які знаходяться у вищезазначеній квартирі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Не погодившись з ухвалою суду, ТОВ «ФК Оріон» подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відсутність майнового характеру вимоги позивача виключає її забезпечення шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачеві. Застосування до вимог немайнового характеру такого виду забезпечення позову, як накладення арешту, не відповідає визначеному цивільним процесуальним законодавством принципу співмірності заявлених вимог обґрунтованому способу забезпечення та не узгоджується з роз`ясненнями п. 3 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».Позивачем не надано належних та допустимих доказів обставин, які можуть зумовити ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду. Судом не встановлено, а позивачем не доведено, існування будь-якого банера про продаж взагалі, як то не доведено вчинення відповідачем будь-яких дій з відчуження спірного майна або інших дій, які б могли утруднити або унеможливити виконання рішення у даній справі, у разі ухвалення його на користь позивача.Позивач не надав жодного доказу дійсного порушення його прав. Сам позивач надав до свого позову довідку, з якої вбачається, що ОСОБА_1 не був зареєстрований в квартирі, та навіть не проживав там. Позивач безпідставно та голослівно вважає себе власником майна, не погоджується з набуттям права власності ТОВ «ФК «ОРІОН» на квартиру, при цьому, не заявляючи будь-яких матеріально-правових вимог щодо права власності ТОВ «ФК «ОРІОН».Позивач вважає себе власником квартири, та у позові посилається на те, що він у межах іншої справи (в рамках іншого свого позову) оскаржує рішення державного реєстратора, згідно з яким було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «ФК «ОРІОН». Проте, з копії постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2020 у справі №420/7664/19, з відомостей офіційного порталу «Судова влада» вбачається, що на теперішній час немає жодного провадження з приводу оспорювання ОСОБА_1 права власності за ТОВ «ФК «ОРІОН», а тому не може бути забезпечена позовна вимога немайнового характеру (про виселення з квартири), якщо немає даних про оспорювання позивачем права власності на майно, з якого позивач просить виселити відповідача.

07.07.2020 від ТОВ «ФК «ОРІОН» надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Позивач в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надав.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову та накладаючи арешт на квартиру, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є захист порушеного права шляхом зобов`язання відповідача звільнити квартиру та повернути її зі збереженим майном, тому невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на спірну квартиру, може у подальшому ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду випадку задоволення позову.

Однак, апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого судового рішення, яке належить ухвалити лише у межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.11.2019 є ТОВ «ФК «ОРІОН». Підставою виникнення права власності на квартиру є вимога про усунення порушень кредитного договору від 26.03.2008, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступник ТОВ «ФК «ОРІОН»), договір іпотеки від 26.03.2008, договір купівлі-продажу від 26.03.2008.

Згідно з довідкою про зняття з реєстрації місця проживання особи від 22.11.2019 ОСОБА_1 знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Звертаючись у грудні 2019 року з позовом до ТОВ «ФК «ОРІОН» позивач ОСОБА_1 просить зобов`язати відповідача ТОВ «ФК «ОРІОН» звільнити квартиру АДРЕСА_1 та повернути її зі збереженим майном позивачу шляхом виселення.

В позові посилається на неправомірність виселення позивача з квартири, яка належить йому на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 26.03.2008 та вселення відповідача.

Отже, дана позовна вимога є вимогою немайнового характеру. Разом із тим, вимога повернути квартиру є вимогою майнового характеру, що свідчить про існування спору про право власності, а також те, що квартира є предметом спору, тому у разі зміни її власника повернути її позивачу при існуючому суб`єктному складі учасників буде неможливо.

Зважаючи на викладене, вірним є висновок про необхідність в обмеженні у праві розпорядження квартирою.

Водночас арешт майна може предполагати і обмеження щодо користування майном, однак такі обмеження не можна вважати співмірними з вимогами позову, тому в решті доводів слід погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними з позовними вимогами, ухвалу суду слід змінити шляхом встановлення заборони відчуження, що також було вимогою у заяві позивача (а.с.43).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Оріон» задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 березня 2020 року змінити, виклавши в наступній редакції.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 шляхом заборони її відчуження.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 20.07.2020.

Головуючий:

Судді: