Єдиний унікальний номер: 378/445/20
Провадження № 2/378/161/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2020 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Скороход Т. Н.

за участю секретаря: Соколової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду смт. Ставище справу за позовом Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави: Державної установи „Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук до ОСОБА_1 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулася Білоцерківська місцева прокуратура (09100 м. Біла Церква вул. Шолом-Алейхема, 38-А) в інтересах держави: Державної установи „Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук (01601 м. Київ вул. Бульварно-Кудрявська, 27, ) до ОСОБА_1 (жителя АДРЕСА_1 ), з посиланням на те, що ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 14 квітня 2020 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням із потерпілим. Згідно з обвинуваченням ОСОБА_1 6 лютого 2020 року, близько 18 години 10 хвилин, після вживання спиртних напоїв, керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT 1.6D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно висновку експерта №12-1/480 від 26.02.2020р., є технічно несправним по причині руйнування та «заглушення» гальмівної трубки приводу гальмівного механізму заднього лівого колеса, рухаючись у темну пору доби з увімкненим світлом фар по штучно освітленій ділянці проїзної частини дороги по вул. Шевченка в с. Бесідка Ставищенського району Київської області, в напрямку до с. Красилівка Ставищенського району Київської області, в порушення п.п. 2.3 «б», 1.10, 10.1, 11.3, 12.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, відволікався від керування, в результаті чого, допустив виїзд керованого ним автомобіля на зустрічну смугу руху та на ліве узбіччя, на якому заборонений рух транспортних засобів, і, при виявленні небезпеки (пішоходів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) на вказаному узбіччі, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та здійснив наїзд на пішохода - малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка рухалася у попутному напрямку. Внаслідок даної ДТП потерпіла ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин в області носу, закритого перелому кісток носа, струсу головного мозку, закритого внутрішньосуглобового перелому проксимального метаепіфізу лівої великогомілкової кістки, забою лівої нирки, які згідно висновку судово-медичного експерта № 22 Д від 05.03.2020р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я більше 6 днів, а тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішньосуглобового перелому проксимального метаепіфізу лівої великогомілкової кістки відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я більше 21 дня. Після скоєння наїзду на потерпілу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з місця дорожньо-транспортної пригоди зник, залишивши без допомоги малолітню потерпілу ОСОБА_2 , яка перебувала у небезпечному для життя стані.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_2 знаходилася на стаціонарному лікуванні в Державній установі „Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук з 13 лютого 2020 року по 24 лютого 2020 року. Фактичні витрати на лікування потерпілого складають 8327,55 грн., з яких 930 грн. сплачено страховою компанією.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь держави витрачені ДУ „Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_2 кошти в сумі 7397,55 грн.

В підготовче судове засідання прокурор Клименко А.Ю. не прибула, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить справу розглядати без її участі (а. с. 32).

Представник Державної установи „Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а. с. 31), про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, направив до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просить справу розглядати без його участі (а.с. 33).

Суд, розглянувши письмову заяву про визнання позову відповідачем, та перевіривши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 14 квітня 2020 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілим (а.с. 9-10).

Вказаною ухвалою встановлено, що згідно з обвинуваченням ОСОБА_1 , 6 лютого 2020 року, близько 18 години 10 хвилин, після вживання спиртних напоїв, керуючи автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT 1.6D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно висновку експерта №12-1/480 від 26.02.2020р., є технічно несправним по причині руйнування та «заглушення» гальмівної трубки приводу гальмівного механізму заднього лівого колеса, рухаючись у темну пору доби з увімкненим світлом фар по штучно освітленій ділянці проїзної частини дороги по вул. Шевченка в с. Бесідка Ставищенського району Київської області, в напрямку до с. Красилівка, в порушення п. п. 2.3 «б», 1.10, 10.1, 11.3, 12.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, відволікався від керування, в результаті чого, допустив виїзд керованого ним автомобіля на зустрічну смугу руху та на ліве узбіччя, на якому заборонений рух транспортних засобів, і, при виявленні небезпеки (пішоходів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) на вказаному узбіччі, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та здійснив наїзд на пішохода - малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка рухалася у попутному напрямку. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин в області носу, закритого перелому кісток носа, струсу головного мозку, закритого внутрішньосуглобового перелому проксимального метаепіфізу лівої великогомілкової кістки, забою лівої нирки, які згідно висновку судово-медичного експерта № 22Д від 05.03.2020р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я більше 6 днів, а тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішньосуглобового перелому проксимального метаепіфізу лівої великогомілкової кістки відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я більше 21 дня (а.с. 9-10).

У зв`язку з отриманням вказаних тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_2 знаходилась на стаціонарному лікуванні в ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук» з 13 лютого 2020 року по 24 лютого 2020 року, витрати на лікування потерпілого складають 8327,55 грн., з яких 930 грн. сплачено страховою компанією, що підтверджується довідкою вказаного медичного закладу (а.с. 12).

Згідно довідки ДУ „Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук від 12.05.2020 № 92 відповідачем вказані кошти не відшкодовані та установа не вживала будь-яких заходів щодо пред`явлення позову до суду про стягнення вищевказаних витрат (а. с. 16).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України суду вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно вимог ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 р. N 545 (надалі Порядку), сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Крім того, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» передбачено, що позов про стягнення таких витрат може бути пред`явлений закладом охорони здоров`я, органом Державного казначейства України або прокурором.

Також, відповідно до вимог п. 3 вищевказаного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.

Доводи, наведені у відзиві на позов про недоведеність підстав для звернення прокурора з вказаним позовом не заслуговують на увагу, оскільки необхідність такого звернення відповідає вимогам ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», правовій природі правовідносин та специфіці діяльності суб`єкта, в інтересах якого прокурор звернувся з позовом до суду.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та в порядку, встановлених законом.

Відповідно зі ст. 121 Конституції України та ч. 2 ст. 23 Закону України „Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.

Як вбачається з копії повідомлень ДУ „Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук № 92 від 12 травня 2020 (а.с. 16) вказаним медичним закладом не вживались заходів щодо пред`явлення позову до суду про стягнення з ОСОБА_1 вказаних витрат.

Згідно з ч. 3 статті 23Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором в суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Вказані вимоги прокурором дотримано. Перед зверненням до суду з вказаним позовом 13 квітня 2020 прокурор повідомив про це Державну установу „Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук (а.с. 13).

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Суд погоджується з доводами прокурора про те, що ненадходження коштів до бюджету призводить до неналежного фінансування діяльності зазначеного лікувального закладу та порушує інтереси держави, внаслідок чого виникає передбачене законом право прокурора на звернення до суду з позовом для їх захисту.

Відповідно до п. п. „а п.3 ч.1 ст. 89 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать видатки на первинну медико-санітарну, амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, спеціалізовані медико-санітарні частини, пологові будинки, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки, а також дільничні лікарні, медичні амбулаторії, фельдшерсько-акушерські та фельдшерські пункти, центри первинної медичної (медико-санітарної) допомоги).

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що оскільки ДУ „Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук понесено витрати на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_2 в розмірі 8327,55 грн., з яких 930 грн. сплачено страховою компанією, - з відповідача слід стягнути на користь вказаного комунального закладу 7397,55 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір до спеціального фонду Державного бюджету України.

Керуючись ст. 1206 ЦК України, п. п. „а п.3 ч.1 ст. 89 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 4, 10, 12, 81, 82 ч. 6, 141, 263-265 ЦПК України, суд -,

ВИРІШИВ:

Позов Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави - Державної установи „Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Державної установи „Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук 7397 (сім тисяч триста дев`яносто сім гривень) 55 копійок витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 користь спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Т. Н. Скороход