Справа №753/2965/20
Апеляційне провадження №22-ц/824/7001/2020
Окрема думка судді Лівінського С.В.
14 лютого 2020 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь майнову шкоду в сумі 26 502 632,50 доларів США.
Крім того, до суду було заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на садовий будинок, реєстраційний номер майна: 21359913, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 із забороною йому та третім особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження нерухомим майном, накладення арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві ОСОБА_1 , що знаходяться у нього чи в інших осіб.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2020 рокузаяву про забезпечення позову задоволено частково.
Накладено арешт на садовий будинок, реєстраційний номер майна: 21359913, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 .
Встановлено заборону ОСОБА_1 та третім особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження садовим будинком, реєстраційний номер майна: 21359913, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1
Постановою Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року у справі за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в частині заборони ОСОБА_1 та третім особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження садовим будинком АДРЕСА_2 , скасовано та ухвалено за цією частиною заяви нове судове рішення про залишення без задоволення цих вимог.
Разом з цим, на мою думку, колегією суддів під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 залишено поза увагою таке.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України,провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За приписами п. 2) ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції вважаю не відповідає.
Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4).
Крім того, пунктами 1-4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
При цьому, згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, а арешт, як видно зі справи, накладено на майно, яке належить особі не залученій до розгляду даної справи (а.с. 84 -90).
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд першої інстанції, не врахував, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також, суд має враховувати співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
При цьому забезпеченням позову захищаються законні права (інтереси) позивача у разі, коли відповідач діє недобросовісно.
Відтак, районний суд неправильно застосував норми ЦПК України, оскільки арешт може бути накладено на майно відповідача, а не особи яка не є учасником справи, про що судам роз`яснено у пункті 3 наведеної вище постанові Пленуму Верховного Суду України та повинен виходити із наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.
Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, не правильно встановив обставини справи й застосував норми процесуального права, дійшов не обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви позивача про забезпечення позову, що колегією суддів залишено поза увагою.
Суддя С.В. Лівінський