Справа № 615/312/20
Провадження № 2/615/169/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Токмакової А.П.,

секретаря судового засідання - Антоненко М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Валки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Старомерчицької селищної ради Валківського району Харківської області, третя особа - Перша Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

13.03.2020 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин між нею та її дідом ОСОБА_2 ; визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,0599 га, кадастровий номер :01000:0141, цільове призначення - садівництво, яка розташована на території Старомерчицької селищної ради Валківського району Харківської області, що залишилась після смерті діда ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказує, що наразі приймає спадщину за заповітом після смерті діда ОСОБА_2 , але під час оформлення документів виявлено розбіжності в документах, які були надані нотаріусу, а саме зазначено її прізвище у паспорті як « ОСОБА_1 », в заповіті - « ОСОБА_1 », а також адресу земельної ділянки, яку позивач успадковує, в заповіті зазначено як колгосп (радгосп) «Восток» ст. Просторна Валківський район Харківська область, тоді як за державним актом на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0599 га, цільове призначення земельної ділянки - садівництво, кадастровий номер :01000:0141, що позбавляє позивача можливості оформити спадкові права в нотаріальному порядку.

Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 17.03.2020 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу.

Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися.

Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися.

В судове засідання позивач надала клопотання про розгляд справи за її відсутності підтримавши позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача - селищний голова Бреславець В. подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника ради. Вказав, що заперечень щодо рішення суду селищна рада не має.

Представник третьої особи Цуканова О . подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори. При ухваленні рішення покладається на висновки суду.

У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася мати позивача ОСОБА_7 , батьком якої значиться ОСОБА_2 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №1410.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 30.07.1975 року Дзержинським плацом одруження м. Харків, ОСОБА_7 30.07.1975 року уклала шлюб із ОСОБА_8 , після чого їй присвоєно прізвище ОСОБА_1 , актовий запис №1405.

За даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 10.06.1976 року Харківським палацом новонароджених, актовий запис №5894, ОСОБА_7 значиться матір`ю позивача у справі.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що онукою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є позивач у справі.

Але за життя спадкодавець склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лагутіним М.В. 29.03.1996 року, зареєстрованим в реєстрі за №50, яким заповів онуці ОСОБА_1 , зокрема, земельну ділянку під АДРЕСА_2 , ст. Просторна.

Разом з тим, надані позивачем докази підтверджують право власності померлого на спадкове майно, а саме Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР № 087357, виданий 29.05.2006 року Валківською районною державною адміністрацією Харківської області на підставі Розпорядження № 273 від 19.08.2004 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №47, згідно якого земельна ділянка АДРЕСА_1 », площею 0,0599 га, цільове призначення - садівництво, кадастровий номер: :01:000:0141.

За даними Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.11.2019 року за № НВ-019 право власності на земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Старомерчицької селищної ради Валківського району Харківської області №296 від 25.10.2007 року, ОСОБА_2 , як члену садівничого товариства «Хіммаш» було надано дозвіл на видачу свідоцтва про право власності на ділянку №58.

Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ухваленої державним нотаріусом Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Діденко О.В. №33/02-31 від 10.01.2020 року, проведеним правовим аналізом наданих заявницею документів встановлено наявність розходження даних у документах, що підтверджують право власності на земельну ділянку та в заповіті, а саме: невідповідність заповіданого спадкодавцем майна, зазначеного в заповіті (яке належало спадкодавцеві на момент складання ним заповіту ІНФОРМАЦІЯ_3 ), та майна, що фактично належало спадкодавцю на момент його смерті згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ХР № 087357, виданого 29.05.2006 року Валківською РДА Харківської області на підставі Розпорядження № 273 від 19.08.2004 року.

Крім того, при зверненні до нотаріальної контори позивачем для встановлення її особи надано паспорт громадянина України, в якому її прізвище вказано як « ОСОБА_1 », тоді як у заповіті ОСОБА_2 прізвище спадкоємиці за заповітом вказано як « ОСОБА_1 », що свідчить про наявність розбіжності у зазначенні прізвища спадкоємиці за заповітом та позбавляє її можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннями ст.321 ЦК України є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності.

Ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом та законом.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Об`єктом відносин спадкування виступають права та обов`язки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1 ст.1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст.1221 ЦК України).

Ст.1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

Право власності на земельну ділянку, згідно положень ст.1225 ЦК України, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно роз`яснень Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. В даному випадку звернутися з заявою про реєстрацію прав власності на нерухоме майно за померлою особою мають право її спадкоємці.

З огляду на викладене, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача, оскільки матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був дідом позивача, що підтверджується правовстановлюючими документами, обставини щодо встановлення факту родинних відносин безспірні, але розбіжності у заповіті щодо зазначення особистих даних позбавляють позивача оформити спадкові права в передбаченому законом порядку, тому в даному випадку підлягає встановленню факт належності правовстановлюючого документу є обґрунтованим, що відповідає положенням п. 6 ч.1 ст.315 ЦПК України. Із оформленого в передбаченому законом порядку заповіту вбачається, що померлий заповів майно саме онуці, якою згідно наданих правовстановлюючих документів є ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеного в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Оцінивши надані докази в їх сукупності, враховуючи, що незаконність набуття померлим права власності на спадкове майно судом не встановлено, позивач у справі є єдиним спадкоємцем за заповітом, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо визнання права власності на спадщину, яка залишилася після смерті діда, так як досліджені докази свідчать про те, що ОСОБА_2 заповідав позивачу саме земельну ділянку, власником якої він був.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лагутіним М.В. 29.03.1996 року, зареєстрований в реєстрі за №50, на імя онуки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на земельну ділянку АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Валківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.П. Токмакова