Справа № 548/261/20
Провадження № 2/548/245/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.06.2020 року Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Старокожка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Комаренко В.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Хоролу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позиція позивача та заперечення відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.

На обґрунтування позову зазначає, що позивачу на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , в якому, крім позивача, зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що відповідачі понад 1 рік не проживають у квартирі, а факт реєстрації відповідачів у квартирі порушують права позивача на вільне розпорядження і користування майном.

Тому, на підставі ст.ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке належить позивачу.

19.02.2020 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачі отримала копію позову з додатками, про що свідчить поштове повідомлення, та протягом строку, встановленого судом, подали до суду відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що з червня 2019 року позивач не впускає відповідачів до квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 народила сина та він був зареєстрований за адресою реєстрації матері: АДРЕСА_1 . Відповідачі зазначають, що за вказаною адресою ОСОБА_3 перебувє на обліку в управлінні соцзахисту населення, як отримувач допомоги одинокої матері на дитину малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач у визначений судом строк відповідь на відзив не надав.

Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що за результатами спрощеного позовного провадження має бути ухвалене рішення, яким вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом.

З наданих до суду доказів встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 07.04.2006 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.04.2006 року.

Відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , однак не проживають за місцем реєстрації, що підтверджується копіями карток реєстрації осіб та актами депутата міської ради від 18.11.2019 року та від 23.01.2020 року.

Крім цього, судом встановлено, що син відповідачки ОСОБА_3 малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою реєстрації матері, тобто АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки від 19.09.2019 року.

Відповідачка ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Хорольської райдержадміністрації та отримує допомогу за адресою реєстрації, що доводиться довідками управління від 24.02.2020 року.

Норми права, застосовані судом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 317 ЦК України розкрито зміст права власності, яке надає власникові права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання чи проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Частиною 2 ст. 64 ЖК України передбачено, що до членів сім`ї наймача належать чоловік наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, встановлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст. 71 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 44 Конституції України закріплено право громадян безперешкодно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Мотивована оцінка аргументів сторін.

Суд приймає аргументи позивача щодо наявності перешкод для нього у здійсненні права користування та розпорядження своєю власністю на підставі ст.ст. 317 319 ЦК України, оскільки вважає доведеним ту обставину, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації та не несуть витрат по утриманню житлового приміщення, а будь-які угоди про порядок та умови користування квартирою позивача між сторонами не укладалися.

Зважаючи на те, що позиція позивача щодо припинення права користування його житлом відповідачами, як членами сім`ї, які однак не проживають за місцем реєстрації понад 1 рік, відповідає правовим положенням ст. 405 ЦК України та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Таким чином, враховуючи викладене суд вважає, що про факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 в квартирі позивача перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню нею останнім, що порушує право власності позивача.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що визнання ОСОБА_3 , яка є матір`ю малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користуватися спірним житлом, не сприятиме забезпеченню прав малолітнього ОСОБА_4 та може суперечити його інтересам.

З огляду на викладене, на основі всебічно з`ясованих обставин, досліджених доказів, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користуватися спірним житлом.

Питання про судові витрати судом не розглядалось у зв`язку з відсутністю відповідної вимоги в позовній заяві.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76 81, 133, 141, 259, 263 265, 268, 273, 352 355 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156, 163 ЖК України, ст. 3 СК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1

( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 )

до ОСОБА_2

( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_1 )

та ОСОБА_3

( ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_1 )

про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: адреса: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення шляхом подачі відповідної заяви до Полтавського апеляційного суду або, у відповідності до п. 15.5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до Хорольського районного суду Полтавської області (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складання повного тексту судового рішення: 30.06.2020

Головуючий