Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2020 р.

м. Київ

справа № 755/2399/20

провадження № 2/755/2051/20

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 , про відшкодування завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача ТзДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 29 578,43 грн., пеню у розмірі 3 235,80 грн., 3% річних у розмірі 220,62 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., а всього 38 034,85 грн., а також позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 88 076,39 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., а всього 93 076,39 грн. та відшкодувати пропорційно судові витрати.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідач ОСОБА_2 09.11.2019 року о 12.45 год, керуючи автомобілем «Дача», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Харківське шосе, 48, не врахував дорожньої обстановки на слизькій ділянці дороги, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з належним позивачу на праві власності автомобілем «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, та від удару здійснив зіткнення з автомобілем «Опель», державний номерний знак НОМЕР_3 , що рухався в попутному напрямку, що призвело до пошкодження автомобілів. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2019 року відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент вчинення ДТП автомобіль, яким керував відповідач ОСОБА_2 , був застрахований в ТзДВ СК «Альфа-Гарант» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100 000,00 грн. 11.11.2019 року позивач звернулась до відповідача ТзДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. 03.02.2020 року ТзДВ СК «Альфа-Гарант» виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 70 421,57 грн. Однак позивач вважає, що відповідачем ТзДВ СК «Альфа-Гарант» неправомірно сплачено вказану суму, оскільки позивачу завдано збитків згідно звіту № 64/11/19 від 27.11.2019 у розмірі 182 576,39 грн., тому Товариство зобов`язано було сплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі ліміту в сумі 100 000,00 грн., таким чином допустивши прострочення. Крім того позивачем понесено витрати на проведення експертизи та витрати пов`язані із евакуацією автомобіля у розмірі 2 160,00 грн. Враховуючи те, що страхової виплати недостатньо для відшкодування завданої шкоди, позивач просить суд у порядку ч. 1 ст. 1194 ЦК України стягнути з особи винної в ДТП відповідача ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Ураховуючи вищевикладене, позивач вважає, що такими протиправними діями відповідачів їй завдано не тільки матеріальної, але й моральної шкоди, оскільки внаслідок вчиненої відповідачем ДТП позивач опинилась у тяжкій життєвій ситуації, яка пов`язана з ремонтом пошкодженого автомобіля, зміною нормального укладу життя, проведенням досліджень, перенесенням душевного та нервового стресу. У зв`язку з чим позивач оцінює завдану їй моральну шкоду відповідачем ТзДВ СК «Альфа-Гарант» в розмірі 5 000,00 грн., та відповідачем ОСОБА_2 у розмірі 5 000,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 , про відшкодування завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, постановлено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2020 року по справі було призначено судову автотехнічну експертизу, виконання якої доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинено.

10.07.2020 року матеріали вищезазначеної цивільної справи експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України повернуто на адресу суду у зв`язку із виконанням ухвали суду від 17.03.2020 року, проведенням автотехнічної експертизи та складенням Висновку експерта № 13-3/274 від 03.07.2020 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2020 року відновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 , про відшкодування завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Постановлено змінитипорядок розгляду справу, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 , про відшкодування завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін.

Відповідач ТзДВ СК «Альфа-Гарант» скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 19.02.2020 року строк, відповідно до якого проти позову заперечує, вказуючи на те, що на замовлення Товариства було виконано Аварійний сертифікат № 75-D/61/6 від 06.01.2020 року та Аварійний сертифікат № 18-D/64/0 від 13.01.2020 року, відповідно до яких ринкова вартість автомобіля до ДТП становила 198 893,00 грн., після ДТП - 129 451,43 грн. У зв`язку з тим, що витрати на відновлювальний ремонт автомобіля «Пежо», державний номер НОМЕР_2 , перевищили вартість вказаного автомобіля до моменту ДТП, тому у порядку ст. 30.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» даний транспортний засіб було визнано фізично знищеним, тому у порядку ст. 30.2 Закону позивачу було відшкодовано різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, та витрати на евакуацію автомобіля з місця ДТП: 198 893,00 грн. (ринкова вартість до ДТП) - 129 451,43 грн. (ринкова вартість після ДТП) +980,00 (евакуація з місця ДТП) = 70 421,57 грн. Згідно заяви позивача від 11.11.2019 року про страхове відшкодування та відповідно до абзацу 4 розділу «Увага ознайомтесь з цією важливою інформацією» вказаної заяви, між ТзДВ СК «Альфа-Гарант» та позивачем було погоджено спосіб та розмір збитку, який розраховано страховиком. 03.02.2020 року у встановлений Законом строк ТзДВ СК «Альфа-Гарант» здійснено на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 70 421,57 грн., тому порушення прав позивача Товариством допущено не було. (а.с. 77-80)

Відповідач ОСОБА_2 , отримавши 24.02.2020 року позовну заяву з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі, не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. (а.с. 76)

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що 09.11.2019 року о 12 год. 45 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Dacia Logan», державний номер НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Харківське шосе, 48, не врахував дорожньої обстановки, на слизькій ділянці дороги, не впорався з керування, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Peugeot», державний номер НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку, та від удару здійснив зіткнення з транспортним засобом «Opel Ascona», державний номер НОМЕР_3 , що рухався в попутному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів, заподіяння матеріальних збитків і порушення п. п. 11.3, 11.4 Правил дорожнього руху України.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2019 року по справі № 755/18648/19, визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 340 (триста сорок) гривень.(а.с. 8)

Відповідно до частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, що набрала законної сили, якою ОСОБА_2 визнано невинним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «Дача», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , та автомобіля «Пежо», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 .

За даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Пежо», державний номер НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_1 . (а.с. 6)

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «Дача», державний номерний знак НОМЕР_1 , було застраховано ТзДВ СК «Альфа-Гарант» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8571713, строком дії з 28.01.2019 року до 27.01.2020 року, лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 100 000,00 грн., розмір франшизи 0,00 грн. (а.с. 9)

11.11.2019 року ОСОБА_1 на адресу ТзДВ СК «Альфа-Гарант» було подано Заяву про страхове відшкодування за наслідками ДТП від 09.11.20196 року за участю автомобіля «Пежо», державний номер НОМЕР_2 , та забезпеченого автомобіля «Дача», державний номерний знак НОМЕР_1 . (а.с. 11, 81)

На підставі Аварійного сертифіката № 75-D/61/6 від 06.01.2020 року та Аварійного сертифіката № 18-D/64/0 від 13.01.2020 року ринкова вартість автомобіля «Пежо», державний номер НОМЕР_2 , до ДТП становила 198 893,00 грн., після ДТП - 129 451,43 грн. У зв`язку з тим, що витрати на відновлювальний ремонт автомобіля «Пежо», державний номер НОМЕР_2 , перевищили вартість вказаного автомобіля до моменту ДТП, у порядку ст. 30.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Товариством даний транспортний засіб було визнано фізично знищеним, та у порядку ст. 30.2 Закону ОСОБА_1 було відшкодовано різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, та витрати на евакуацію автомобіля з місця ДТП: 198 893,00 грн. (ринкова вартість до ДТП) - 129 451,43 грн. (ринкова вартість після ДТП) +980,00 (евакуація з місця ДТП) = 70 421,57 грн. 03.02.2020 року ТзДВ СК «Альфа-Гарант» здійснено на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 70 421,57 грн. (а.с. 12, 82, 83-86, 90)

Крім того, в матеріалах справи наявний Звіт про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого транспортного засобу № 64/11/19, складений 27.11.2019 року на замовлення ОСОБА_1 (а.с. 13-35)

Разом з тим, суд при вирішенні даного спору приймає до уваги Висновок експерта № 13-3/274, складений 03.07.2020 року судовим експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України на виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2020 року про призначення судової автотехнічної експертизи, яка була постановлена за наслідками розгляду клопотання представника позивача ОСОБА_3 , за участю представника відповідача ТзДВ СК «Альфа-Гарант» Стасів В.І. (а.с. 107-109; 115-146)

Так, згідно Висновку експерта № 13-3/274, складеного 03.07.2020 року судовим експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, ринкова вартість автомобіля «Пежо», державний номер НОМЕР_2 , станом до настання ДТП 09.11.2019 року становила 212 602,69 грн.; ринкова вартість цього автомобіля в пошкодженому стані після ДТП 09.11.2019 року становила 36 829,98 грн. (а.с. 126 зв.). Таким чином, різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП становить 175 772,71 грн. Крім того, експертом підтверджено, що вартість відновлювального ремонту досліджуваного автомобіля «Пежо», державний номер НОМЕР_2 , дійсно значно більша за ринкову вартість автомобіля станом до ДТП: 484 621,37 грн. > 212 602,69 грн., тому відновлення такого автомобіля за принципом внеску є економічно недоцільним. (а.с. 124 зв., 125).

Статтею 988 Цивільного кодексу України передбачено, що страховик зобов`язаний, зокрема, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов`язки страховика.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (стаття 990 Цивільного кодексу України).

За правилами статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 34.2 статті 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до пункту 34.2 статті 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства (стаття 31 Закону).

Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування має бути компенсована Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки (пункт 36.6 статті 36 вказаного Закону).

Згідно п. 30.1 ст. 30 Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. (п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Так, судом встановлено, що правовідносини, які виникли між позивачем та ТДВ СК «Альфа-Гарант» не є деліктними, отже Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має пріоритет, і розмір страхового відшкодування визначається на підставі цього Закону.

Однак, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхового відшкодування, моральної шкоди та інших заявлених матеріальних збитків, з огляду на наступне.

Виходячи з результатів аналізу вищезазначених норм, визначення розміру страхового відшкодування при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» і Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методики).

Так, судом встановлено, що відповідачем ТзДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі Аварійного сертифікату № 75-D/61/6 від 06.01.2020 року та Аварійного сертифікату № 18-D/64/0 від 13.01.2020 року, складених аварійним комісаром, було встановлено, що витрати на відновлювальний ремонт автомобіля, належного позивачу, «Пежо», державний номер НОМЕР_2 , перевищили вартість вказаного автомобіля до моменту ДТП, тому у порядку п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» даний транспортний засіб було визнано фізично знищеним, та у порядку п. 30.2 ст. 30 цього Закону позивачу було відшкодовано різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП у розмірі 69 441,57 грн., та витрати на евакуацію автомобіля з місця ДТП: 198 893,00 грн. (ринкова вартість до ДТП) - 129 451,43 грн. (ринкова вартість після ДТП) +980,00 (евакуація з місця ДТП) = 70 421,57 грн.

03.02.2020 року у встановлений Законом строк відповідачем ТзДВ СК «Альфа-Гарант» здійснено перерахування на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 70 421,57 грн. Отже, страховик виконав свої зобов`язання перед позивачем, виплатив суму страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу у порядку та у спосіб, передбачений Законом. При цьому, страхове відшкодування було визначене та перераховане позивачу/потерпілій особі у відповідності до вимог статті 34 Закону, позивачем/потерпілою особою отримане, заперечень від позивача щодо розміру такого відшкодування страховиком не надходило.

Таким чином, отримавши від страховика ТзДВ СК «Альфа-Гарант» суму страхового відшкодування у розмірі 70 421,57 грн., позивачем не заявлялись страховику заперечення проти нарахованої суми, не заявлялись будь-які клопотання щодо перерахунку вказаної суми, що свідчить про згоду позивача із сумою виплаченого їй страховиком страхового відшкодування та про відсутність з боку страховика порушень прав позивача в розрізі даного спору, - що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у Постанові від 13 листопада 2019 року по справі № 520/8867/15-ц. (а.с. 168-170)

За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Деліктне зобов`язання - це зобов`язання, в якому особа, що протиправно і винно заподіяла шкоду особистості громадянина або його майну, зобов`язана її відшкодувати, а потерпілий має право на відшкодування заподіяної шкоди у повному обсязі.

У деліктних цивільних правовідносинах реалізуються зобов`язально-правові засоби захисту абсолютних прав. Потерпілий набуває права вимоги про відшкодування збитків, і він має право пред`явити позов про збитки. Праву потерпілого відповідає обов`язок заподіювача шкоди відшкодувати заподіяну шкоду.

Згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. (п. 56 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц)

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку щодо правомірності звернення позивача ОСОБА_1 із вимогою про відшкодування відповідачем ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 88 076,39 грн., завданої відповідачем ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась у зв`язку із порушенням відповідачем Правил дорожнього руху України, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, - оскільки матеріалами справи встановлено всі складові деліктного зобов`язання як щодо вартості матеріальної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, так і щодо суб`єкта правопорушення, відповідача по справі ОСОБА_2 , та причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та завданими позивачу матеріальними збитками.

При перевірці суми стягнення матеріальної шкоди судом ураховано, що судовим експертом згідно Висновку експерта № 13-3/274 від 03.07.2020 року було встановлено, що автомобіль позивача/потерпілої особи після ДТП є фізично знищеним, тому у відповідності до п. 30.2 ст. 30 Закону позивачу відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно Висновку судового експерта № 13-3/274 від 03.07.2020 року ринкова вартість транспортного засобу позивача до ДТП становила 212 602,69 грн., після ДТП - 36 829,98 грн., тобто різниця становить 175 772,71 грн. Таким чином, відповідно до п. 30.2 ст. 30 Закону матеріальний збиток, завданий позивачу за наслідками ДТП, становить 175 772,71 грн., з якого страховиком на користь позивача вже відшкодовано - 69 441,57 грн. (без урахування витрат на евакуацію автомобіля у розмірі 980,00 грн.), тобто не відшкодованою сумою є 106 331,14 грн. (175 772,71 грн. - 69 441,57 грн. = 106 331,14 грн.). Однак суд, діючи в межах заявлених позовних вимог відповідно до ст. 13 ЦПК України, присуджує до стягнення з відповідача ОСОБА_2 як особи, винної у вчиненні ДТП, на користь позивача/потерпілої особи заявлену нею суму матеріальної шкоди у розмірі 88 076,39 грн. При цьому судом ураховано, що витрати на евакуацію автомобіля позивача з місця ДТП у розмірі 980,00 грн. вже відшкодовано страховиком ТзДВ СК «Альфа-Гарант» при здійсненні виплати страхового відшкодування, що встановлено судом вище.

В частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 , за встановленої відсутності відповідальності страховика, на користь позивача моральної шкоди, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та роз`яснень, що містяться в п.5 Постанови, при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

З урахуванням вимог позивача в частині стягнення на її користь з відповідача моральної шкоди, що завдана позивачу протиправними діями відповідача, якими спричинено дорожньо-транспортну пригоду, наслідком чого є пошкодження транспортного засобу позивача, та яка пов`язана з розладом нормального життя позивача, нервової напруги та переживань, витрати часу на відновлення порушеного права, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору відповідачем має бути відшкодовано на користь позивача моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі по 3 000,00 грн.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 , про відшкодування завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані з проведенням експертизи, забезпеченням доказів.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом встановлено, що 02.12.2019 року між адвокатом Пустовим Богданом Вікторовичем та ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової допомоги № 097, за умовами якого адвокат зобов`язався надавати Клієнту правову допомогу у справі щодо захисту прав та інтересів останньої без обмежень повноважень, передбачених чинним законодавством України, а Клієнт зобов`язалась сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором. (а.с. 54-56) Крім того, матеріали справи містять ордер адвоката на надання правничої допомоги. (а.с. 59)

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Разом з тим, суд не убачає підстав для розподілу витрат на правничу допомогу, про надання якої зазначено позивачами у позовній заяві, не зазначивши її розміру, оскільки матеріали справи не містять ані акту виконаних адвокатами робіт, ані доказів сплати позивачами гонорару у передбаченому Договорами розмірі, що позбавляє суд можливості надати оцінку обсягу та вартості виконаних робіт адвокатами в межах розгляду даної справи.

Згідно Акту від 13.02.2020 року приймання-передачі послуг за Договором № 097 про надання правової допомоги від 02.12.2019 року, підписаного клієнтом ОСОБА_1 та адвокатом Пустовим Б.В., адвокат виконав, а клієнт прийняв та оплатив наступну правову допомогу, а саме: зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції - 630,60 грн., ознайомлення з матеріалами адмін. Справи № 755/18648/19, збір доказів, необхідних для формування вимог, - 1 261,20 грн., складання та направлення письмової претензії 03.01.2020 року - 1 471,40 грн., складання та подання позовної заяви - 2 942,80 грн., представництво та захист інтересів в суді - 2 102,00 грн., ознайомлення з матеріалами справи - 630,00 грн., а всього - 9 038,60 грн. (а.с. 57)

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 097/19 від 13.02.2020 року, за Договором № 097 про надання правової допомоги від 02.12.2019 року сплачено 9 038,60 грн. (а.с. 58)

Таким чином, надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені витрати на правничу допомогу згідно про надання правової допомоги № 097 від 02.12.2019 року у сумі 9 038,60 грн., - що є правомірним розподілом витрат з огляду на задоволення позову в частині вимог до відповідача ОСОБА_2 .

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до п. 7 статті 6 Закону України «Про судовий збір», у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позовних вимог майнового та немайнового характеру, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір пропорційно долі задоволених вимог позивача у розмірі 1 721,56 грн. (1% від задоволених майнових вимог 88 076,39 грн. - 880,76 грн. + 840,80 грн. - немайнових вимог), а також судовий збір за задоволену заяву про забезпечення доказів у розмірі 420,40 грн., всього на суму 2 141,96 грн.

Крім того, ураховуючи проведення у межах розгляду даної справи судової автотехнічної експертизи, висновок якої було прийнято до уваги під час ухвалення даного рішення суду, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню витрати на проведення судової автотехнічної експертизи у розмірі 1 015,20 грн. (а.с. 166), що також належить до витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 23, 29, 395, 396, 1166, 1167, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 , про відшкодування завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ), матеріальну шкоду у розмірі 88 076,39 грн., моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн., судовий збір у розмірі 2 141,96 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 9 038,60 грн., витрати, пов`язані із проведенням експертизи, у розмірі 1 015,20 грн., а всього на загальну суму 103 272 (сто три тисячі двісті сімдесят дві) гривні 15 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 24 липня 2020 року.

Суддя: В.І. Галаган