Справа №489/6626/15-ц
Провадження №22-ц/812/1211/20
У Х В А Л А

24 липня 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі судді Бондаренко Т.З. розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва 13 червня 2016 року у справі за позовом квартирно-експлуатаційного відділу м.Миколаєва Південно східного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про виселення,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 13 червня 2016 року позов КЕВ м.Миколаєва Південно східного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України задоволено частково. Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з кімнат АДРЕСА_1 . У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, 26 червня 2020 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з пропуском процесуального строку.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 07 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме надання заяви про поновлення строку з зазначенням поважних причин пропуску строку та квитанції про сплату судового збору за подачу його апеляційної скарги.

На виконання вказаної ухвали відповідач по справі ОСОБА_1 надав клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку та квитанцію про сплату судового збору.

Поважними причинами ОСОБА_1 вказує, що строк на апеляційне оскарження ним пропущено з поважних причин. Він тривалий час перебував за межами України по роботі про існування такого рішення дізнався наприкінці червня 2020 року.

Однак апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою не може бути відкрито з наступних підстав.

Пунктом 13 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 р.) передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За приписами ст. 294 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Як вбачається з апеляційної скарги та матеріалів справи 13 червня 2016 року ухвалено рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва (т.1 а.с.148-149). Участь в судових засіданнях в інтересах відповідача ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги приймала ОСОБА_3 (т.1 а.с.29). Крім того, в матеріалах справи наявні зворотні повідомлення про отримання судових повісток ОСОБА_1 , тобто такий був обізнаний про розгляд справи (т.1 а.с.80,95). Крім того вказане рішення було предметом перегляду в апеляційній та касаційній інстанціях про що також було відомо відповідачу ОСОБА_1 (т.1 а.с.175, 183, т.2 а.с. 49).

Проте відповідач у той час не скористався своїм правом на оскарження протягом строку для апеляційного оскарження.

Наведене свідчить, що ОСОБА_1 протягом 4 років не вживалися заходи щодо реалізації своїх процесуальних прав, а звернувся він з апеляційною скаргою лише 26 червня 2020 року.

Зазначене у сукупності свідчить про недобросовісну процесуальну поведінку учасника справи та користування ним своїми процесуальними правами, що є порушенням вимог частини третьої ст. 27 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення), а тому не можна вважати, що апеляційна скарга ним була подана у розумні строки, чи він вживав заходи для того щоб дізнатися про стан відомого йому провадження, чи навів обставини, які об`єктивно перешкоджали йому своєчасно подати апеляційну скаргу.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін які беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без поважних причин є втручанням у принцип правової визначеності, який є складовим принципу верховенства права.

Зі змісту ст. 3 ЦПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року) вбачається, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду (рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).

У рішенні від 03 квітня 2008 р. у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» Європейський суду з прав людини зазначив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини зазначає, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року заява № 3236/03).

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (п. п. 33, 34 рішення ЄСПЛ від 20 червня 2011 року у справі "Перетяка та Шереметьев проти України").

Вирішуючи питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції має перевірити інші обставини, з якими може бути пов`язано пропуск такого строку, зокрема процесуальну добропорядність особи, яка подає апеляційну скаргу.

Суд вважає, що в даному випадку звернення з апеляційною скаргою після спливу одного року з дня ухвалення оскаржуваного судового рішення особою, обізнаною про його ухвалення, не може бути підставою для поновлення строку на оскарження, враховуючи імперативні приписи ч.2 ст.358 ЦПК України.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Таким чином, враховуючи, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, представник відповідача брав участь у судових засіданнях в суді першої та апеляційної інстанціях та також відповідачі по справі та представник були повідомлені про розгляд справи в апеляційному порядку про перегляд рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 тому є підстави вважати що ОСОБА_1 знав про ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Крім того, доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок перебування за межами України по роботі ОСОБА_1 також не надав.

Тому підстави для поновлення строку на які посилається відповідач в своїй заяві від 21 липня 2020 року є не поважними, а за такого вважаю необхідним відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові від 20 травня 2020 року у справі № 489/6930/13-ц.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суддя , -

У Х В А Л И Л А

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва 13 червня 2016 року у справі за позовом квартирно-експлуатаційного відділу м.Миколаєва Південно східного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про виселення -відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і протягом тридцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.З.Бондаренко