Постанова

Іменем України

15 липня 2020 року

м. Київ

справа № 727/1840/17

провадження № 61-46640св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Чернівецька міська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 ,

третя особа - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду

м. Чернівці від 18 червня 2018 року у складі судді Чебан В. М. та постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 25 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Яремка В. В., Лисака І. Н., Литвинюк І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом доЧернівецької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , третя особа - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради, про визнання незаконним та скасування пункту 7 в додатку № 2 до пункту 2 рішення Чернівецької міської ради

від 27 березня 2014 року № 1164 та зобов`язання скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником квартири

АДРЕСА_1 , який складається із трьох квартир.

Власниками квартири АДРЕСА_2 у зазначеному житловому будинку є відповідачі

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , у подальшому у їх власність перейшла також квартира АДРЕСА_3 .

Згідно з рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської Ради депутатів трудящих від 26 березня 1954 року № 297 «Про наслідки обміру земель будівельного кварталу № 342 м. Чернівці» за домоволодінням

АДРЕСА_4 зареєстровано земельну ділянку площею 2038 кв. м, та залишено у тимчасовому користуванні землекористувачів земельну ділянку площею

475 кв. м.

Станом на 1990 рік, до набуття відповідачами права власності на квартиру АДРЕСА_5 , відповідно до якого наймачі квартири АДРЕСА_3 (літ. А) користувалися АДРЕСА_6 (літ. «Б») - частиною земельної ділянки № АДРЕСА_2 , а наймач квартири АДРЕСА_7 (літ. «В») - частиною земельної ділянки

АДРЕСА_7 . Вхід до квартири АДРЕСА_6 через частину земельної ділянки, яка була у спільному користуванні (на погодженій власниками квартир схемі під № 4), а до квартири АДРЕСА_7 .

На частині земельної ділянки, яка перебуває у її користування, вона збудувала надвірні споруди, а саме: сарай літ. «Г» та вбиральню літ. «Д».

У 2016 році їй стало відомо, що рішенням 48 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради від 27 березня 2014 року № 1164 (пункт 7 додатку № 2 до пункту 2 вказаного рішення) ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 без її згоди передано безоплатно у спільну сумісну власність частину земельної ділянки по

АДРЕСА_8 площею 0,0253 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із загальної площі земельної ділянки у розмірі 0,0808 га, яка перебуває у спільному користуванні власників квартир АДРЕСА_19

Посилаючись на те, що рішенням Чернівецької міської ради від 27 березня

2014 року № 1164 (пункт 7 додатку № 2 до пункту 2) порушено її право на користування та приватизацію частини земельної ділянки по

АДРЕСА_8 , яка відповідно до погодженого у 1990 році між власниками квартир порядку користування земельною ділянкою, перебувала у її користуванні та, що рішення про передачу у приватну власність спірної земельної ділянки прийнято без погодження з нею, як суміжним землекористувачем, позивач просила: визнати незаконним та скасувати пункт 7 в додатку № 2 до пункту 2 рішення 48 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради від 27 березня 2014 року № 1164, визнати незаконною приватизацію земельної ділянки площею 0,0253 га (кадастровий номер :12:003:1679) по АДРЕСА_8 ; зобов`язати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0253 га по

АДРЕСА_8 , шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано пункт 7 додатку № 2 до пункту 2 рішення 48 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради від 27 березня 2014 року № 1164.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час прийняття оскаржуваного рішення від 27 березня 2014 року № 1164, Чернівецька міська рада не мала визначених законом підстав для передачі у спільну сумісну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 частини земельної ділянки площею 0,0253 га по АДРЕСА_8 , оскільки зазначена земельна ділянка не перебувала у їх одноосібному правомірному користуванні, навпаки нею фактично користувалася ОСОБА_1 , зокрема на ній розміщені належні їй сарай та вбиральня. Спірна земельна ділянка призначена для обслуговування багатоквартирного будинку, у якому проживають сторони, а тому відповідно до статті 42 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), вона може бути передана у власність чи у користування лише об`єднанню співвласників зазначеного житлового будинку. Крім того, між колишніми власниками квартир АДРЕСА_3

АДРЕСА_9 1990 році було погоджено порядок користування земельною ділянкою, тоді як з висновку експерта убачається накладення земельної ділянки площею 0,0253 га, кадастровий номер :12:003:1679 на земельну ділянку, що відповідно до погодженого у 1990 році порядку користування земельною ділянкою, перебуває у користуванні ОСОБА_1 , що свідчить про порушення її права користування спірною земельною ділянкою, та є підставою для задоволення її вимог про визнання незаконним та скасування пункту 7 в додатку № 2 до пункту 2 рішення 48 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради від 27 березня 2014 року № 1164. Факт підписання ОСОБА_1 протоколу погодження між співвласниками будинку АДРЕСА_8 , меж земельної ділянки від 23 жовтня 2013 року, суд першої інстанції вважав таким, що не спростовує порушення її прав землекористувача, оскільки підписуючи зазначений протокол, позивач вважала, що погоджує здійснення відповідачами добудови до будинку та його реконструкцію. Суд вказав на відсутність підстав ураховувати при вирішенні зазначеного спору рішення виконавчого комітету Чернівецької міської Ради народних депутатів від 26 грудня 1995 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», яким у власність колишнього власника квартири АДРЕСА_3

ОСОБА_5 була передана земельна ділянка площею 0,0224 га, посилаючись на те, що зазначене рішення органу виконавчої влади стосується іншої земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позову у частині вимог про зобов`язання відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, суд першої інстанції виходив з неефективно обраного позивачем способу захисту, та передчасно заявленої зазначеної вимоги, яка крім іншого спрямована на покладення обов`язку на третю особу, а не на відповідача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 25 вересня 2018 року апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 червня 2018 року залишено без задоволення.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , у якій вона просила скасувати рішення Шевченківського районного суду

м. Чернівці від 18 червня 2018 року і постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 25 вересня 2018 року у частині задоволеної вимоги про визнання незаконним та скасування пункт 7 в додатку № 2 до пункту 2 рішення 48 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради від 27 березня 2014 року № 1164, та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що задовольняючи вимоги ОСОБА_1 в частині визнання незаконним та скасування пункту 7 в додатку № 2 до пункту 2 рішення 48 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради

від 27 березня 2014 року № 1164, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, помилково виходив з того, що станом на 1990 рік між співвласниками житлового будинку, було встановлено порядок користування земельною ділянкою, оскільки визначення такого порядку в дійсності відбулося у 1995 році, наслідком чого стала приватизація ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0224 га за вказаною адресою. Зазначене пояснювала і тим, що станом на 1990 рік мешканці будинку АДРЕСА_8 були лише наймачами квартир, земельна ділянка перебувала у власності органу місцевого самоврядування. Схема встановлення порядку користування земельною ділянкою станом на 1990 рік, погоджена наймачами квартир АДРЕСА_20 та АДРЕСА_7 , не містить ні меж, ні площі, розподіленої між ними земельної ділянки, та не була погоджена з її власником - органом державної влади, а тому не може мати правового значення при вирішенні зазначеного спору.

Суди не надали належної оцінки акту встановлення і погодження зовнішніх меж землекористування у натурі (на місцевості) від 05 вересня 1995 року, відповідно до якого між співвласниками встановлювалися наступні межі земельної ділянки: від А - Б землі міської ради (користувач ОСОБА_2 ), Б - В землі спільного користування, В - Г землі міської ради (користувач ОСОБА_1 ), Г Д землі будинковолодіння АДРЕСА_11 . Протокол погодження зовнішніх меж земельної ділянки від 23 жовтня 2013 року, не змінював порядок користування спірною земельною ділянкою, передбачений проєктом розподілу земельної ділянки та актом встановлення і погодження меж землекористування у натурі (на місцевості) від 05 вересня 1995 року, що спростовує твердження позивачки про порушення її прав, як землекористувача.

Зважаючи на те, що спірні правовідносини щодо визначення порядку користування земельною ділянкою виникли ще до прийняття ЗК України

2001 року, суди безпідставно застосували при вирішенні спору положення статті 42 цього Кодексу.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що передача у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0253 га порушує право позивачки на користування належними саме їй сараєм літ. «Г» та вбиральною літ. «Д», які фактично розташовані на цій земельній ділянці, вважала необгрунтованими, оскільки право користування зазначеними надвірними спорудами, після приватизації квартир у будинку, належить усім його співвласникам.

Зазначила, що ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до Чернівецької міської ради із заявою про передачу їй у власність земельної ділянки, що перебуває у її користуванні відповідно до акту встановлення і погодження зовнішніх меж землекористування у натурі (на місцевості) від 05 вересня

1995 року, що свідчить про відсутність порушення норм земельного законодавства при прийнятті Чернівецькою міською радою оскаржуваного нею рішення.

У грудні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , у якому вона просила залишити касаційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій повно встановили фактичні обставини справи та правильно застосували норми матеріального права.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині вирішених позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку не оскаржуються, а тому в цій частині у касаційному порядку не переглядаються.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що житловий будинок АДРЕСА_8 складається з трьох квартир.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_7 зазначеного житлового будинку, загальною

АДРЕСА_12 , є ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , 18 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та

ОСОБА_8 укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу

Тумаком А. М., зареєстрований у реєстрі за № 5788, за умовами якого

ОСОБА_3 набула у власність квартиру

АДРЕСА_13 .

Станом на 1990 рік між наймачами квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_7 було встановлено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_4 , згідно з яким за погодженою схемою наймачі квартири № 1 (літ. А) користувалися частиною земельної АДРЕСА_6 (літ. «Б») - частиною земельної ділянки АДРЕСА_2 , а наймач квартир № 3 (літ. «В») - частиною земельної ділянки № 3. Вхід до квартири АДРЕСА_6 через частину земельної ділянки, яка у спільному користуванні (на погодженій наймачами квартир схемі під АДРЕСА_14 ), а в квартиру АДРЕСА_7 ). Згідно з указаною схемою у користуванні наймача квартири АДРЕСА_1 , не визначалися.

Встановлено, що на час приватизації наймачами квартир (1995 рік), фактична площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_8 , становила 0,0808 га. Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради у повідомленні від 08 квітня 2016 року

№ М-2796/2-04/01 підтвердив факт того, що на час прийняття рішення виконавчим комітетом Чернівецької міської Ради народних депутатів

від 26 грудня 1995 року № 915/28 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» фактична площа земельної ділянки за адресою:

АДРЕСА_8 , становила

0,0808 га.

05 вересня 1995 року між співвласниками будинку АДРЕСА_8 складений проєкт розподілу земельної ділянки, та акт встановлення і погодження зовнішніх меж землекористування в натурі (на місцевості), відповідно до якого встановлювалися наступні межі земельної ділянки: від А - Б землі міської ради (користувач ОСОБА_2 ), Б - В землі спільного користування, В - Г землі міської ради (користувач ОСОБА_1 ), Г Д землі будинковолодіння АДРЕСА_11 .

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської Ради народних депутатів від 26 грудня 1996 року № 915/28 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» безоплатно передано у приватну власність ОСОБА_5 , як власниці квартири АДРЕСА_13 , земельну ділянку площею 0,0224 га, залишено за місцевою радою земельну ділянку площею 0,0397 га та земельну ділянку площею 0,0187 га передано у спільне користування. На підставі зазначеного рішення, 21 травня 1996 року Чернівецькою міською Радою народних депутатів ОСОБА_5 виданий державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧВ № 001631 щодо земельної ділянки площею 0,0224 га.

Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 18 жовтня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумаком А. М., зареєстрованим у реєстрі за № 5793, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , право власності на земельну ділянку площею 0,0224 га, кадастровий номер :12:003:1009, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 , перейшло до

ОСОБА_3 .

Рішення 40 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради від 26 вересня 2013 року № 980 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , як землекористувачам земельної ділянки орієнтовною площею 0,0290 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_16 , надано дозвіл на складення проєкту відведення земельної ділянки безоплатно у спільну сумісну власність із земель запасу міста.

23 жовтня 2013 року представником землевпорядної проєктної організації Приватне підприємство «Акр-Плюс» у присутності замовника документації із землеустрою та суміжних землекористувачів складений протокол погодження зовнішніх меж земельної ділянки по АДРЕСА_8 із суміжними землекористувачами та власниками землі, відповідно до якого ОСОБА_1 не заявляла жодних претензій щодо визначення меж земельної ділянки, яка планується до передачі у спільну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 .

Рішенням 48 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради від 27 березня

2014 року № 1164 (пункт 7 в додатку № 2 до пункту 2 вказаного рішення)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 безоплатно передано у спільну сумісну власність частину земельної ділянки площею 0,0253 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по

АДРЕСА_8 .

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 22 березня

2018 року № 18008 наявне накладання земельної ділянки площею 0,0253 га на земельну ділянку, що згідно зі схемою порядку користування земельною ділянкою погодженою мешканцями будинку АДРЕСА_8 , станом на 1990 рік , знаходиться у користуванні власника квартири АДРЕСА_1 . Площу накладання визначити не надається можливим у зв`язку з відсутністю на вказаній схемі порядку користування будь-яких геометричних розмірів досліджуваної земельної ділянки. Сарай літ. «Г» та вбиральня літ. «Д» (літерування відповідає схемі порядку користування земельною ділянкою мешканцями будинку АДРЕСА_8 станом на 1990 рік) на момент проведення експертизи розташовані у межах земельної ділянки площею 0,0253 га.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-якихпорушень його прав на землю, навітьякщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.

Позовні вимоги про визнання незаконним та скасування пункту 7 в додатку № 2 до пункту 2 рішення Чернівецької міської ради від 27 березня 2014 року № 1164, ОСОБА_1 обгрунтовувала тим, що передача у спільну власність відповідачам земельної ділянки площею 0,0253 га, розташованої по

АДРЕСА_8 , відбулася за рахунок земельної ділянки, призначеної для обслуговування багатоквартирного будинку, порядок користування якою встановлений мешканцями цього будинку ще у 1990 році, що порушує її права, у тому числі на володіння та користування належними їй надвірними спорудами - сараєм та вбиральнею.

Відповідно до повноважень міських рад у галузі земельних відносин, визначених статтею 12 ЗК України, (зараз і надалі в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення 48 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради №1164 від 27 березня 2014 року) відноситься розпорядження землями територіальних громад, у тому числі передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

До земель житлової та громадської забудови громадської забудови належать земельні ділянки у межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування (стаття 38 ЗК України).

Частиною другою статті 42 ЗК України, у редакції, чинній на дату прийняття оспорюваного рішення про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_9 земельної ділянки, передбачено, що у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку, відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об`єднанню власників.

Відповідно до частини третьої статті 42 ЗК України порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри і конфігурація земельних ділянок на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них споруди та прибудинкові території визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації (частина четверта статті 42 ЗК України).

Прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, що визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації у межах відповідної земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний будинок і належні йому будівлі, яка необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку і забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень у будинку.

Таким чином, визначення прибудинкової території і земельної ділянки, що належить до комунальної власності, яка за рішенням органу місцевого самоврядування може бути передана у користування чи у власність громадян, є істотно відмінним.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання незаконним пункту 7 в додатку № 2 до пункту 2 рішення Чернівецької міської ради

від 27 березня 2014 року № 1164 про безоплатну передачу у власність

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0253 га, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що статтею 42 ЗК України не передбачено можливості передачі у власність окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки (на якій, розташований багатоквартирний будинок) або її частини. При цьому суд першої інстанції не з`ясував, а суд апеляційної інстанції не перевірив, чи відноситься спірна земельна ділянка відповідно до містобудівної та землевпорядної документації до прибудинкової території, чи вона є комунальною власністю, яка лише обліковується за місцерозташуванням будинку

АДРЕСА_8 .

Разом з тим, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на рішення виконавчого комітету Чернівецької міської Ради народних депутатів

від 26 грудня 1995 року № 915/28, яким із земельної ділянки площею 0,0808 га, що обліковувалася за житловим будинком АДРЕСА_8 , було передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_5 (власник квартири АДРЕСА_3 ) земельну ділянку площею 0,0224 га, залишено за місцевою радою земельну ділянку площею 0,0397 га, та у спільному користуванні залишено земельну ділянку площею 0,0187 га, та не з`ясували правовий статус залишеної за місцевою радою земельної ділянки площею 0,0397 га, та земельної ділянки 0,0187 га, залишеної у спільному користуванні співвласників цього будинку, та із земель якої категорії було передано у власність відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0253 га.

У цьому контексті, Верховний Суд вважає необхідним зазначити, що позивач ОСОБА_1 обгрунтовувала позовні вимоги не посиланням на те, що спірна земельна ділянка має статус прибудинкової території, а отже передача частини цієї земельної ділянки у власність відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 порушує її право користування зазначеною земельною ділянкою, а тим, що передана у власність відповідачам земельна ділянка накладається на земельну ділянку, якою користується вона відповідно до погодженого у

1990 році між мешканцями цього будинку порядку користування земельною ділянкою, на якій розташовані належні їй споруди - сарай літ. «Г» та вбиральня літ. «Д», що порушує її право користування суміжною земельною ділянкою та право на її приватизацію.

Судами встановлено, що між колишніми власниками квартир АДРЕСА_3 АДРЕСА_2 АДРЕСА_18 1990 році було погоджено порядок користування земельною ділянкою, разом з тим суди не надали належної оцінки проєкту розподілу земельної ділянки та акту встановлення і погодження зовнішніх меж землекористування у натурі (на місцевості) від 05 вересня 1995 року, відповідно до якого між співвласниками були встановлені інші межі земельної ділянки, а також протоколу погодження зовнішніх меж земельної ділянки від 23 жовтня 2013 року, який не змінював встановлених та погоджених актом від 05 вересня 1995 року меж землекористування у натурі (на місцевості), що ставить під сумнів доводи позивача про порушення її прав, як землекористувача.

Зважаючи на наведене, судам належало з`ясувати чи відповідає площа та конфігурація земельної ділянки, переданої у спільну власність відповідачам, згідно з оскаржуваним рішенням Чернівецької міської ради, порядку користування земельною ділянкою, що закріплений власниками квартир № 1,

№ 2. та № 3 відповідно до проєкту розподілу та акту встановлення і погодження зовнішніх меж землекористування в натурі (на місцевості) від 05 вересня

1995 року. У цьому аспекті необхідно перевірити доводи ОСОБА_2 про те, що при вирішенні питання про передачу їй, ОСОБА_3 та ОСОБА_3 у спільну власність земельної ділянки площею 0,0253 га, Чернівецька міська рада ураховувала відсутність між сторонами спору щодо порядку користування земельною ділянкою, з огляду на наявність погодженого ОСОБА_1 проєкту розподілу земельної ділянки та акту встановлення і погодження зовнішніх меж землекористування в натурі (на місцевості) від 05 вересня 1995 року, та зазначення нею у протоколі погодження зовнішніх меж земельної ділянки

від 23 жовтня 2013 року про відсутність претензій щодо визначених меж землекористування із суміжними користувачами та власниками землі. В оцінці зазначених доводів заявника та наявних у матеріалах справи документів, необхідно зазначити, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 підписуючи протокол погодження меж земельної ділянки від 23 жовтня

2013 року, вважала, що погоджує здійснення відповідачами добудови до будинку та його реконструкцію, грунтуються виключно на припущеннях, а не на встановлених судом обставинах, підтверджених відповідними доказами.

Суди також не перевірили обгрунтованість доводів ОСОБА_1 про те, що на переданій у власність відповідачам земельній ділянці площею 0,0253 кв. м розташовані належні їй надвірні споруди, а саме: сарай літ. «Г» та вбиральня літ. «Д», зокрема не з`ясували коли та ким були споруджені зазначені приміщення, чи є вони узаконеними, тобто набутими у встановленому законом порядку, так чи є позивач їх одноособовим власником.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з підпунктом першим частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ураховує тривалість розгляду зазначеної справи в суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення ним нового судового рішення.

Зважаючи на те, що апеляційний суд не усунув неповноту з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи, які зобов`язаний здійснити в силу наданих йому процесуальним законом повноважень, не надав належну оцінку усім наявним у справі доказам, а отже належно не перевірив наявність чи відсутність порушених прав позивача, оскаржуване рішення апеляційного суду не може вважатись законним та обгрунтованим, а тому в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З огляду на висновок касаційного суду щодо результатів вирішення касаційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору по суті.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 25 вересня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик