Справа № 135/739/19
Провадження № 22-ц/801/1300/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошина Т. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 рокуСправа № 135/739/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ладижинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 листопада 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день подання позову її вік складає повних вісімдесят один рік. З 1 березня 2006 року вона є пенсіонером за віком. Єдиним доходом увесь цей період в неї є пенсія за віком, інших джерел доходу в неї немає. Вона є самотньою літньою жінкою, чоловіка або іншої близької людини, яка може допомагати та підтримувати матеріально у неї немає. Разом із нею, у окремій кімнаті її квартири, проживав її син ОСОБА_3 , однак він не бажає допомагати її матеріально.

Пенсія, яку вона отримує, не забезпечує її необхідного мінімуму проживання - частину вона віддає на сплату комунальних послуг. Сума, яка залишається є меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум i їй ледь вистачає на харчування. Побутовими предметами першої необхідності вона забезпечити себе не може.

Крім цього, вона є хворою людиною та потребує постійного лікування, що потребує чималих коштів. Зокрема, вона є інвалідом другої групи по зору. Інвалідність встановлена безтерміново. Також у неї був інсульт, після чого вона потребує постійного вживання ліків.

За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності та не отримавши від дітей ніякої підтримки на прохання про надання допомоги вона вимушена звернутись з позовною заявою до своїх працездатних синів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Рішенням Ладижинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Донецьк, жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Ладижин Вінницької області та жителя АДРЕСА_2 , щомісячно аліменти на утримання непрацездатної матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Зяньківці, Брацлавського району, Вінницької області, жительки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн, з кожного, починаючи з дня подачі позову до суду, а саме: з 03 червня 2019 року і довічно.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь держави по 768,40 грн судового збору, з кожного.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи просив оскаржуване рішення змінити, стягнувши з нього аліменти на утримання матері в розмірі 500 грн. щомісячно.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано його матеріальний стан та не було взято до уваги, що в нього на утриманні перебуває дружина, яка є людиною з інвалідністю ІІ групи та ніде не працює, а також він сам потребує постійного оздоровлення та лікування.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності вирішення судом позовних вимог про стягнення аліментів, а лише щодо їх розміру, а тому в цій частині оскаржуване судове рішення не підлягає перегляду ( ст. 367 ЦПК України).

На апеляційну скаргу надійшов відзив, у якому ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції ухвалив законне рішення з додержанням норм матеріально та процесуального права, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є пенсіонеркою та має статус дитина війни, що вбачається з копії посвідчення № НОМЕР_6 , виданого Управлінням Пенсійного фонду України в Замостянському районі м. Вінниці (а.с.8).

Також ОСОБА_2 є людиною з інвалідністю другої групи по зору, що вбачається з копії довідки до акту огляду МСЕК № 247578, виданого 14.06.2007. Інвалідність встановлена безтерміново (а.с.9).

З копії карти амбулаторного хворого ОСОБА_2 , виданої Ладижинською ТМО вбачається, що ОСОБА_2 хворіє та потребує лікування (а.с.4,5).

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є сином позивача ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 (а.с.6).

Суд першої інстанції, задовольняючі позовні вимоги в повному обсязі, виходив з того, що позивач є пенсіонеркою, тобто у правовому розумінні непрацездатною, розмір отримуваного нею єдиного доходу у вигляді пенсії, а також те, що вона є інвалідом другої групи, має статус дитини війни, за своїм станом здоров`я потребує дороговартісного лікування, суд дійшов висновку, що позивач має необхідність у матеріальній допомозі та потребує утримання своїми синами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, проте вважає, що районний суд не встановив можливість сплачувати відповідачем ОСОБА_1 аліменти саме в такому розмірі, не врахував його матеріальне становище та стан здоров`я, а також те, що на його утриманні перебуває його дружина, яка є людиною з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного лікування.

Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України (статті 202, 203 СК України).

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

Суд першої інстанції у рішення зазначив, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків необхідно враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в судовому засіданні участі не приймав, повістки про виклик повернулись до суду за закінченням терміну зберігання, а тому він не мав змоги надати в суді першої інстанції письмові докази на підтвердження свого матеріального становища.

За таких обставин, колегія суддів приймає до уваги докази, долучені відповідачем ОСОБА_1 до апеляційної скарги.

Апеляційний суд зауважує, що згідно зі статтею 205 СК України, вирішуючи вказаний спір, суд має враховувати матеріальний стан сторін, тому суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працює на посаді клеєвара у ТОВ «Егаско-ЛТД» та його дохід складає близько 4200 грн на місяць, що підтверджується довідкою про доходи (а.с. 66).

Крім того, згідно виконавчого листа та постанови державного виконавця ОСОБА_1 сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , 2004 р.н., в розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 63-65).

Також на утриманні ОСОБА_1 перебуває його дружина, яка є людиною з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного лікування. Крім того і відповідач ОСОБА_1 має проблеми з хребтом, що також потребує лікування.

Колегія суддів, зважаючи на матеріальне становище відповідача ОСОБА_1 та його стан здоров`я, а також те, що на його утриманні перебуває дружина, яка є людиною з інвалідністю ІІ групи, він сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення Ладижинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 листопада 2019 року в частині розміру аліментів, зменшивши розмір визначеного до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі з 1500,00 гривень щомісячно до 1000 гривень щомісячно довічно.

Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, то з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору, понесені відповідачем судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягають компенсації за рахунок держави.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ладижинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 листопада 2019 року змінити в частині розміру стягуваних аліментів з ОСОБА_1 .

Зменшити розмір визначеного до стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Ладижин Вінницької області та жителя АДРЕСА_2 розміру аліментів на утримання непрацездатної матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Зяньківці, Брацлавського району, Вінницької області, жительки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , у твердій грошовій сумі з 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно до 1000 (тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 03 червня 2019 року і довічно.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави судовий збір в розмірі 384,16 грн. сплаченого останнім за подання апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко