РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Калетинець Т.В.

справа № 569/6620/20,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частки його доходу на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В даний час відповідачем подано позов про розірвання шлюбу з вимогою залишити дитину проживати з нею. Спільна дитина перебуває на її утриманні. З відповідачем проживають окремо з квітня 2019 року. За цей час відповідач усіляко ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків, чим ставить її у скрутне матеріальне становище, викликане перебуванням у декретній відпустці та відсутності власного заробітку. Не дивлячись на те, що батько дитини офіційно працевлаштований та має пристойний заробіток, однак коштів на утримання дитини добровільно не надає, припинив спілкування з сім"єю і тим самим відмовився матеріально їй допомагати, що спонукає її звернутися до суду за примусовим стягнення аліментів. Іншим особам відповідач аліментів не виплачує, матеріальну допомогу на утримання дитини надавати спроможний, оскільки є працездатним, а передбачені законом підстави для звільнення від обов"язку утримувати дитину або припинення права на аліменти відсутні.

30 червня 2020 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Крутень І.В. подано відзив на позовну заяву (вх.№31360/20), в якому зазначає, що дійсно на даний час у Рівненському міському суді Рівненської області перебуває цивільна справа №569/4999/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Однак, неможливо погодитися із твердженням позивача, щодо ухилення виконання відповідачем своїх батьківських обов"язків. Підтверджує, що позивач разом із сином ОСОБА_4 проживають від відповідача окремо близько року. Однак, відповідач часко ходить на зустрічі із сином та постійно спілкується із сім"єю, приймає активну участь у житті дитини, постійно виявляє бажання якомога частіше проводити час із сином та цікавиться у позивача про стан здоров"я сина, його інтереси та життя. Також, постійно надає матеріальну допомогу на розвиток та виховання сина ОСОБА_4 . На даний час відповідач офіційно працевлаштований у ТОВ "Дентамед 2000" та працює на посаді лікаря стоматолога, це його основне місце роботи та за сумісництвом займає посаду лікаря-стоматолога-хірурга. Відповідач не заперечує щодо сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 . Проте, заперечує щодо розміру 1/4 частки на утримання дитини, оскільки, згідно довідок про доходи, які долучила позивач, 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача буде становити грошову суму у розмірі 1515 гривень 20 копійок, а це означає, що дана грошова сума буде перевищувати його реальний дохід. Вказує, що стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) на утримання дитини, значно погіршить матеріальне становище відповідача, так як він самостійно оплачує комунальні платежі та витрати на його проживання та додатково фінансово допомагає своїм батькам.

Не заперечує проти стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред"явлення позовної заяви до суду і до досягнення повноліття.

03 липня 2020 року позивачем подано відповідь на відзив (вх.№32079/20), в якому вказує, що відповідач заперечує проти розміру позовних вимог, які на сьогодні становлять 1500 грн. щомісячних платежів на утримання дитини, хоча реальні видатки на потреби спільного сина значно перевищують 3000 грн., які вимушена нести вона особисто. Також, на підтвердження надання допомоги своїм батькам та видатків на комунальне обслуговування, відповідач жодних доказів не надає. Окрім того, батьки відповідача середнього віку, ледь за 50 років, здорові та працездатні, а комунальні платежі не перевищують 15% сукупного доходу членів сім"ї, які проживають разом.

10 липня 2020 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Крутень І.В. подано заперечення (вх.№33363/20), вказуючи, що відповідач завжди йде на компроміс із позивачем у вирішенні питань пов"язаних із вихованням та потребами сина ОСОБА_4 та/або в інших життєвих ситуаціях, які виникають та потребують вирішення. Відповідач підтримує позивача разом із сином ОСОБА_4 та активно приймає участь у житті дитини, а також додатково допомагає сину без сплати аліментів, оскільки, ставить життєві блага та розвиток (як фізичний так і духовний) дитини на перше місце. Прожитковий мінімум з 01 липня 2020 року як і дохід відповідача, буде збільшуватися, і останній зможе виділяти (сплачувати) більше фінансів на утримання та виховання сина ОСОБА_4 . Зазначає, що відповідач дійсно на даний час в напруженому, практично, скрутному матеріальному становищі, ні для кого не секрет, що значні платіжки за комунальні послуги, потребують вчасної та повної оплати за спожиті комунальні послуги, які він самостійно оплачує.

У зв"язку з тим, що відповідач не володіє знаннями у сфері права, він звернувся до Адвокатського бюро "Крутень і партнери" за наданням професійної правничої допомоги, де 26 червня 2020 року між ОСОБА_2 було укладено договір про надання правничої допомоги. 09 липня 2020 року відповідачем було оплачено загальну грошову суму 1200 гривень за надані юридичні послуги Адвокатським бюро "Крутень і партнери", а відтак судові витрати по даній справі, значно погіршили матеріальне становище відповідача. Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше ніж 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред"явлення позовної заяви до суду і до досягнення сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття; судові витрати по справі стягнути з позивача на користь відповідача.

В судове засідання позивач подала заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність у межах заявлених позовних вимог на підставі наявних доказів.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Крутень І.В. в судове засідання подав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги просить задоволити частково з урахуванням відзиву на позовну заяву та заперечень.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

14 жовтня 2017 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 1736, між сторонами було зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу у сторін народилася дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов"язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України№ 789-ХІІ від 27лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні "М.С. проти України" повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу "Нойлінґур і ОСОБА_5 ", № 41615/07, § 135, 06.07.2010 року, і "X проти Латвії", заява №. 27853/09, § 96, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див. справу "Сахін проти Німеччини", заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003 р.VIII).

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров"я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до Довідки про доходи (без номера та дати), ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_6 , за сумісництвом, займає посаду лікаря-стоматолога-хірурга. Загальна сума доходу за період з 10 жовтня 2019 року по 31 березня 2020 року без урахування аліментів становить 5927,34 грн..

Згідно Довідки про доходи від 13 квітня 2020 року №01/04, ОСОБА_2 працює у ТОВ "Дентамед 2000", форма працевлаштування основна, займає посаду лікар-стоматолог. Загальна сума доходу за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року без урахування аліментів становить 51737,59 грн.. Розмір щомісячного доходу на рівні мінімальної заробітної плати.

Згідно Довідки про доходи від 13 квітня 2020 року №02/04 виданої ТОВ "Дентамед 2000", загальна сума доходу ОСОБА_2 за період з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року без урахування аліментів становить 51223,30 грн..

Так, отримання відповідачем доходу на рівні мінімальної заробітної плати, позивачем не спростовано.

Доводи відповідача щодо оплати ним комунальних послуг не впливають на право позивача вимагати присудження коштів на утримання дитини за рішенням суду. Сам факт звернення до суду з позовом про стягнення аліментів вказує на те, що батьки дитини не досягли між собою домовленості щодо виконання ними обов"язку по утриманню дитини.

Посилання відповідача на те, що він надає матеріальну допомогу своїм батькам не підтверджено належними доказами.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлено з 1 січня 2020 року 1779,00 грн., з 1 липня 2020 року 1859,00 грн., з 1 грудня 2020 року 1921,00 грн.; для дітей віком від 6 до 18 років встановлено з 1 січня 2020 року 2218,00 грн., з 1 липня 2020 року 2318,00 грн., з 1 грудня 2020 року 2395,00 грн.

З огляду на викладене, законодавчо гарантований розмір аліментів на одну дитину, який має тенденцію до постійного зростання, наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дитини підлягають присудженню у розмірі 1/5 частини всіх видів доходів (заробітків) щомісячно. Обставин, які б надавали можливість визначення аліментів у більшому розмірі, рівно як і обставин, які б вказували на матеріальну неспроможність платника аліментів сплачувати аліменти в даній сумі, не встановлено. Законодавчо гарантований розмір аліментів на одну дитину (50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) наразі буде дотримано.

За вищевказаних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частини всіх видів доходів (заробітків) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з 28 квітня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов"язку щодо матеріального утримання дитини.

При цьому суд звертає увагу на те, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах тощо.

На підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред"явлення позову, тобто з 28 квітня 2020 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Що стосується витрат відповідача на правничу допомогу в розмірі 1200 грн., судом встановлено наступне.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. До витрат, пов"язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, склад та розмір витрат, пов"язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов"язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов"язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, на підтвердження здійснених представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Крутень І.В. витрат на професійну правничу допомогу надано: ордер серії РН №890 від 30.06.2020 про надання правової допомоги; Акт приймання-передачі виконаних робіт до договору від 26.06.2020 від 08.07.2020 в яку зазначено: підготовка та написання відзиву на позовну заяву - 400 грн., підгтовка та написання заперечення - 400 грн., орієнтовна кількість судових засідань у справі з розрахунку 400 грн. за одне засідання - 400 грн.; квитанція №0.0..1 від 09.07.2020 на суму 1200 грн.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 1200 грн..

При визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд вважає завищеною оплату наданих послуг представником відповідача ОСОБА_7 та вважає за необхідне зменшити суму витрат на правову допомогу, а саме за участь адвоката Крутень І.В. у судових засіданнях у якості представника, як вказано в розрахунку, оскільки судове засідання було проведено без участі сторін.

За такого, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 800 грн..

Приймаючи до уваги, що позивач при подачі до суду позовної заяви була звільнена від сплати судового збору, та враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, п.3 Розділ ХII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку ( доходів ) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з 28 квітня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету 840,80 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 800 грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ,

відповідач - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складене 14 липня 2020 року.

Суддя -