Провадження №2/447/536/20
Справа №447/748/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

(заочне)

15.07.2020 року Миколаївський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Бачуна О.І.

за участю секретаря Мазуркевич І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаїв в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційний втрат та 3% річних у зв`язку із невиконанням рішення суду щодо стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача 11722,74 грн. яка складається із 3% річних та втрат від інфляційних процесів.

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що вона отримала виконавчий лист № 466/7304/13-ц від 20.05.2015 року про стягнення із ОСОБА_2 12400,48 грн.. Вказаний виконавчий лист було пред`явлено до виконання як до Миколаївського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області так і до Сихівського відділу ДВС ЛМУЮ. Проте даний виконавчий лист було повернуто без виконання 29.12.2016 року, у зв`язку із відсутністю майна у боржника. Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 24.12.2014 року набрало законної сили 16.04.2015 року, в апеляційному порядку не оскаржувалось. Тобто, із 16.04.2015 року відповідачка дану суму коштів не сплатила та свідомо ухиляється від виконання рішення суду, при цьому має можливість його виконати, оскільки по іншому виконавчому провадженні ОСОБА_2 отримала кошти в сумі 263 191,34 грн.

Крім того, позивачем отримано виконавчий лист № 466/366/15-ц від 22.10.2015 року про стягнення із ОСОБА_3 коштів на суму 5995,51 грн. матеріальної шкоди та 1206,51 грн. інфляційних втрат. Також було пред`явлено виконавчий лист до виконання і даний виконавчий лист не було виконано, у зв`язку із відсутністю майна, постановою від 14.11.2017 року державного виконавця. Таким чином, на день звернення до суду кошти позивачу не повернуті. Таким чином завдання шкоди позивачу породжує у відповідача обов`язок відшкодувати завдану шкоду, а тому згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання зобов`язаний сплатити суму боргу із врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення а також 3% річних від простроченої суми. За таких обставин та посилаючись на норми цивільного законодавства України позивач змушений звернутися до суду із даним позовом до відповідача.

Позивач та його представник в судове засідання не прибули, однак суду надано заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляд справи, причини неявки суд не повідомляв, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача з винесенням заочного рішення

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного висновку.

Як вбачається із виконавчого лист № 466/7304/13-ц від 20.05.2015 року виданого Шевченківським районним судом м.Львова із ОСОБА_2 стягнено в користь ОСОБА_1 12400,48 грн.. Даний виконавчий лист було повернуто без виконання 29.12.2016 року, у зв`язку із відсутністю майна у боржника. Дане рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 24.12.2014 року набрало законної сили 16.04.2015 року, в апеляційному порядку не оскаржувалось. Тобто, із 16.04.2015 року відповідачка дану суму коштів не сплатила та свідомо ухиляється від виконання рішення суду, при цьому має можливість його виконати, оскільки по іншому виконавчому провадженні №2-1139/2010 виданого 10.06.2011р. Шевченківським районним судом м.Львова ОСОБА_2 отримала кошти в сумі 263 191,34 грн.

Крім того, позивачем отримано виконавчий лист № 466/366/15-ц від 22.10.2015 року про стягнення із ОСОБА_3 коштів на суму 5995,51 грн. матеріальної шкоди та 1206,51 грн. інфляційних втрат.

Як вбачається із постанови про закінчення ВП №61537461, виконавчий лист №466/366/15ц виданий 22.10.2015 виконано 03.06.2020

Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18 у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 подає розрахунок 3% річних за користування грошовими коштами в розмірі 12400 грн. за період 20.05.2015 р. по 10.03.2020р. яка складає 1790,7 грн. а також розрахунок інфляційних втрат за вказаний період, які складають 6136,18грн.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 подає розрахунок 3% річних за користування грошовими коштами в розмірі 5995 грн. за період 22.10.2015 р. по 10.03.2020р. яка складає 789,37 грн. а також розрахунок інфляційних втрат за вказаний період, які складають 3006,49 грн.

Таким чином період нарахування 3% річних та інфляційних витрат на суму основного боргу, а тому є обґрунтованими, отже вимога про стягнення загальної суми 11722,74 грн. із відповідача підлягає до задоволення.

Таким чином із поданих позивачем доказів та доводів встановлено достатньо підстав вважати, що внаслідок невиконання рішення суду №446/7304/13ц від 20.05.2015р. та №466/366/15ц від 22.10.2015 відповідач має боргове зобов`язання перед позивачем а тому має відшкодовувати 3% річних та інфляційних втрат.

Крім того відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Крім цього, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в сумі 840,80грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 259, 263-265,281 ЦПК України, ст. ст.509, 599, 625, ЦК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кошти у розмірі 11722 (одинадцять тисяч сімсот двадцять два ) гривні 74 копійки три відсотки річних та інфляційних втрат у зв`язку із невиконанням рішення суду

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бачун О. І.