Суддя першої інстанції Квєтка І.А.
Провадження № 22-ц/812/1248/20 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 липня 2020 року м. Миколаїв Справа № 485/171/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Квєтка І.А., в залі судового засідання в м. Снігурівка, повний текст якого складений 24 квітня 2020 року, за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 січня 2008 року у розмірі 14 927.65 грн.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 03 січня 2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

17 січня 2018 року Банком була направлена претензія спадкоємцям померлого боржника до Снігурівської державної нотаріальної контори, за якою нотаріусом 06 лютого 2018 року було заведено спадкову справу та отримано відповідь, що спадкоємці ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини не звертались. Враховуючи, що ОСОБА_1 відповідно до даних паспорту з 2008 року зареєстрован зі спадкодавцем, він вважається таким, який прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, до складу якої входять, зокрема, й зобов`язання за кредитним договором від 03 січня 2008 року. Враховуючи, що претензію банку про погашення заборгованості спадкоємець боржника не виконав, банк звернувся до суду з позовом.

За таких обставин, Банк просив суд стягнути з відповідача, як спадкоємця, заборгованість за кредитом у розмірі 14 927 грн. 65 коп. та судові витрати.

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив із того, що, реєстрація спадкодавця ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 за однією адресою не є підставою вважати останнього спадкоємцем, оскільки лише сам факт реєстрації місця проживання відповідача разом зі спадкодавцем, без наведення конкретних аргументів та надання доказів, не свідчить про прийняття останнім спадщини у встановленому законом порядку. Крім того, позивачем не доведено факту наявності та об`єму спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , у межах вартості якого спадкоємець останнього несе відповідальність перед кредитором.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач, посилаючись на те, що воно прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права, просив скасувати оскаржене судове рішення та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість в повному обсязі та судові витрати.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що за ч. 3 ст. 1268 ЦК Україні спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї.

Факт проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 підтверджується копіями паспортів позивальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена адреса за якою за життя мешкала померла.

Однак, суд вказаний доказ не прийняв до уваги та безпідставно відмовив в задоволенні стягнення заборгованості за кредитним договором.

Правом надати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явились та про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим відповідно до ст. 372 ЦПК України справа розглянута без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення наведеним вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції правильно встановлено, що 03 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір NKXRRX08660376 з встановленою лімітною сумою, яка в подальшому була збільшена, на строк 12 місяців з 03 січня 2008 року по 03 січня 2009 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 21 грн. 46 коп. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 146 грн. в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Снігурівка Миколаївської області ОСОБА_2 померла.

З вимогою про повернення кредитної заборгованості Банк за життя ОСОБА_2 до останньої не звертався.

17 січня 2018 року Банк направив претензію кредитора №SAMDNS651 до Снігурівської державної нотаріальної контори (а.с. 40), в якій просив повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті померлого боржника, включити його кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину.

За претензією Банку 06 лютого 2018 року була заведена спадкова справа № 38/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2

19 лютого 2018 року від нотаріальної контори отримана відповідь, що у разі звернення до нотаріуса спадкоємців, претензія буде доведена до їх відома.

11 вересня 2019 року Банк направив відповідачу ОСОБА_1 лист-претензію з вимогою погасити борг, однак вона залишалася без відповіді.

За даними виконавчого комітету Снігурівської міської ради від 17 березня 2020 року дані про зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_2 за адресою проживання останньої відсутні.

Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з п.п. 3 та 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України), що є підставою для універсального правонаступництва у цивільних відносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у певному правовідношенні, тобто цивільні відносини існують безперервно, не припиняючись, у них відбувається лише заміна одного з їх учасників.

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

За правилом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Необхідно враховувати, що зазвичай підставою спадкування є вольовий акт (окрім деяких винятків), який спадкоємець свідомо вчиняє, ухваливши рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття або якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи, яка є спадкоємцем, не відмовився від прийняття спадщини.

Таким чином, спадкування передбачає не лише прийняття прав померлого спадкодавця, а й його обов`язків за певними зобов`язаннями.

Приймаючи у спадщину зобов`язання за кредитним договором, спадкоємець виступає новим позичальником, до якого переходять всі права та обов`язки за договором, у тому числі право користування кредитними коштами та обов`язок погашати поточну та прострочену заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

У ч.ч. 1, 2, 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановив суд першої інстанції, Банк не надав суду доказів прийняття відповідачем (як єдиним спадкоємцем) спадщини після смерті ОСОБА_2 , відповідно, ці обставини виключають можливість задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до відповідача в порядку ст. 1282 ЦК України.

Колегія з таким висновком суду погоджується, оскільки позивачем не доведено та не обґрунтовано, що відповідач є спадкоємцем померлого позичальника на підставі відносин спорідненості або шлюбу, дійсного на момент відкриття спадщини; позивачем не з`ясовано, судом не встановлено дійсне коло спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , які прийняли спадщину після неї, що відповідач за правилами ч. 3 ст. 1268 ЦК України постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки з наявних документів неможливо встановити час, протягом якого позичальник та відповідач проживали за встановленою адресою, а, відповідно, чи було це місце проживання спільним для них.

Усі наведені висновки позивач зробив на підставі припущень, не доведених будь-якими допустимими та належними доказами.

Враховуючи, що Банк не довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову Банку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За такого колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а тому підстав для його скасування не вбачає.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції про відмову у позові залишено без змін відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення, заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 22 липня 2020 року.