У Х В А Л А

20 липня 2020 року

м. Київ

справа № 2-435/11

провадження № 61-8000ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 28 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Харківська міська рада, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, про виділ частки в натурі із майна у спільній частковій власності та визначення порядку користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року ОСОБА_1 направила поштовим зв`язком касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 28 березня 2019 року до Верховного Суду України з пропуском строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 червня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків. Зокрема, заявнику необхідно подати касаційну скаргу, у якій зазначити: повне найменування позивача у справі, його місцезнаходження; зазначити, в чому полягає неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, вимоги до суду касаційної інстанції щодо оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, з урахуванням положень статті 409 ЦПК України. Нову касаційну скаргу необхідно підписати та додати до неї: копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи; документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; необхідно уточнити прохальну частину касаційної скарги, а саме: вимоги до суду касаційної інстанції, з урахуванням положень статті 409 ЦПК України; необхідно надати заяву про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, у якій зазначити поважні причини, що перешкоджали ОСОБА_1 подати касаційну скаргу до 30 квітня 2019 року, надати належні та допустимі докази на підтвердження цих обставин, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На виконання ухвали суду ОСОБА_1 надіслала касаційну скаргу, в якій зазначила, що підставою для оскарження рішення суду в касаційному порядку є порушення її конституційного права на користування земельною ділянкою, проте не зазначає конкретних норм матеріального і процесуального права, які були порушені судом під час розгляду та ухвалення оскаржуваного рішення, не погоджується із рішенням суду апеляційної інстанції із розподілом та визначенням меж користування земельною ділянкою, зазначила, що незважаючи на пропуск строку на касаційне оскарження, рішення суду є неправомірним, тому підлягає перегляду в касаційному порядку.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У поданій касаційній скарзі та у її новій редакції заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не навела передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення конкретних випадків, наведених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконала вимоги ухвали Верховного Суду від 01 червня 2020 року та процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення, то скарга підлягає поверненню заявнику.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 28 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Харківська міська рада, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, про виділ частки в натурі із майна у спільній частковій власності та визначення порядку користування земельною ділянкою повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник