Дата документу 22.07.2020 Справа № 336/6756/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/6756/19 Головуючий у 1 інстанції Галущенко Ю.А.
Провадження № 22-ц/807/2235/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У жовтні 2019 року ТОВ Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 18.03.2009 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 490142963 за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 23809 грн. 88 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з відсотковою ставкою за користування кредитом 0.01 відсотків на рік та комісію у розмірі 2% від суми Кредиту за кожний місяць користування кредитом, проте не пізніше 18.03.2015 р.

18.12.2012 ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" уклали Договору про відступлення права вимоги № 2012-1-2/1 від 18.12.2012 р.

Згідно Договору про відступлення права вимоги № 2012-1-2/1 від 18.12.2012 р. та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ПАТ «Альфа-Банк», включно і до ОСОБА_1

В свою чергу, 27.12.2012 р. ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" та ТОВ Компанія з управління активами "Прімоколект-Капітал" уклали Договору купівлі-продажу (відступлення прав вимоги) № 27/12/2012- 01 від 27.12.2012 p..

Згідно Договору купівлі-продажу (відступлення прав вимоги) № 27/12/2012-01 від 27.12.2012 р. та у відповідності до ст. 512 ЦК України, Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами "Прімоколект-Капітал" набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал", включно і до ОСОБА_1 .

Відповідачем неналежним чином виконуються умови договору щодо погашення кредиту та інших передбачених договором платежів, станом на 07.10.2019 р. у відповідача наявна заборгованість перед банком у розмірі 86581 грн.95 коп.,яка складається з такого: 22817 грн.47 коп. заборгованість за тілом кредиту; 19174 грн. 60 коп. заборгованість за відсотками; 44589 грн. 88 коп. заборгованість за пенею; 0 грн. 00 коп. заборгованість за комісією.

Посилаючись на вказане, просило суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 86581 грн.95 коп. та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1921 гр.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» заборгованість по кредитному договору № 490142963 від 18.03.2009 року, у розмірі 86581 грн. 95 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» витрати по оплаті судового збору у розмірі 1921 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та застосувати строк позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Ухвалами Запорізького апеляційного суду від 12 червня 2020 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

03 липня 2020 року від позивача ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженим карантином.

09 липня 2020 року від позивача ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» надійшла заява про продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, оскільки для того щоб подати відзив потрібно отримати додаткові докази від попереднього стягувача на отримання яких потрібно щонайменше 30 днів.

В цьому ж клопотанні позивач повторно просить відкласти розгляд справи на іншу дату.

21 липня 2020 року на адресу апеляційного суду від позивача ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» надійшла повторно заява про відкладення розгляду справи. В заяві зазначає, що розгляд справи призначено на 23 березня 2020 року.

Колегія суддів звертає увагу позивача на те, що розгляд вказаної справи призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, тому підстави для відкладення відсутні.

Крім того, посилання в заяві на те, що розгляд справи призначено на 23 березня 2020 року є помилковим та таким, що спростовується матеріалами справи.

Ставлячи питання про продовження строку на подання відзиву, позивачем не надано жодних доказів того, що ними зроблено запит до попереднього стягувача ПАТ «Альфа-Банк» для отримання додаткових доказів.

Крім того, позивачем не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.3 ст.367 ЦПК України).

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, що за положеннями ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалене судом першої інстанції судове рішення не відповідає вимогам статті 265 ЦПК України.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на вимогах закону, підтверджені доказами,які відповідають вимогам щодо їх належності та допустимості,відповідачем не спростовані,що є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов ТОВ «КзУА «Прімоколект-Капітал» не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.03.2009 р.між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 490142963 за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 23 809 грн. 88 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з відсотковою ставкою за користування кредитом 0.01 відсотків на рік та комісію у розмірі 2% від суми Кредиту за кожний місяць користування кредитом, а також виконати інші умови Договру та повернути кредит Банку відповідно до графіку платежів та розрахунку вартості всіх супутніх послуг, але в будь-якому випадку не пізніше 18.03.2015 року (п.1 Кредитного договору, а.с. 7).

18.12.2012 Публічне Акціонерне Товариство «Альфа-Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" уклали Договору про відступлення права вимоги № 2012-1-2/1 від 18.12.2012 р.

Згідно Договору про відступлення права вимоги Nо2012-1-2/1 від 18.12.2012 р. та у відповідності до ст. 512 ЦК України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк», включно і до ОСОБА_1 .

В свою чергу, 27.12.2012 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" та Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами "Прімоколект-Капітал" уклали Договору купівлі-продажу (відступлення прав вимоги)№ 27/12/2012- 01 від 27.12.2012 p.

Згідно Договору купівлі-продажу (відступлення прав вимоги) № 27/12/2012-01 від 27.12.2012 р. та у відповідності до ст. 512 ЦК України, Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами "Прімоколект-Капітал" набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал", включно і до ОСОБА_1 .

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Встановлено, що позичальник ОСОБА_1 не виконав обумовлених кредитним договором обов`язків по поверненню кредиту, після закінчення строку дії договору, має заборгованість, що у свою чергу свідчить про порушення прав кредитора.

Проте, порушені права нового кредитора ТОВ «КзУА «Прімоколект-Капітал» захисту не підлягають з огляду на пропуск строку звернення до суду за захистом свого права.

Колегія суддів вважає, що рішенням суду першої інстанцій у цій справі порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив його права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Вищевказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Судом встановлено, що строк дії кредитного договору, укладеного між сторонами, закінчився 17 квітня 2011 року 18.03.2015 року і тоді ж почався перебіг позовної давності (п.1.1. Кредитного договору, а.с. 7). Даний позов пред`явлено ТОВ «КзУА «Прімоколект-Капітал» до суду у жовтні 2019 року, що стверджується датою реєстрації позову в суді, тобто з пропуском загальної позовної давності, клопотання про його поновлення до суду першої інстанції не подавалося.

Кредитним договором чітко обумовлено строк його дії до 18.03.2015 року. Будь-які доповнення чи додаткові угоди до договору, які б продовжували строк його дії у справі відсутні, як і відсутні будь-які повідомлення банку про наявність підстав для продовження дії кредитного договору на новий строк.

За таких обставин з огляду на те, що позивачем пропущено позовну давність за вимогою про повернення кредитних коштів, поновити який позивач не просить, а також враховуючи заяву відповідача, подану до суду апеляційної інстанції, про застосування цього строку, суд застосовує позовну давність і відмовляє у позові з цих підстав.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 у цій справі слід задовольнити, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2020 року у цій справі слід скасувати; ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України враховуючи задоволення апеляційної скарги, з позивача ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судом апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 881,50 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2020 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 881 грн. 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 липня 2020 року.

Головуючий

Судді: