КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/7711/19 Головуючий у І інстанції Арапіна Н.Є.
Провадження №22-ц/824/9658/2020 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 липня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Ігнатченко Н.В., Голуб С.А., розглянув в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, апеляційний суд, -

УСТАНОВИВ:

у травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з даним позовом, в якому просив визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року провадження у даній справі відкрито.

02 березня 2020 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подано заяву про направлення справи за підсудністю на розгляд до Ірпінського міського суду Київської області.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року передано цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини на розгляд до Ірпінського міського суду Київської області.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати дану ухвалу, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою, такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права, та постановити нову, якою передати справу для продовження розгляду до Дніпровського районного суду м. Києва.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував положення ч. 2 ст. 31 ЦПК України та не прийняв до уваги, що справа вже розглядається по суті, а тому передача справи на розгляд іншому суду на розгляд є помилковою.

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

За правилом пункту 9 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Згідно із частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з цим, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, враховуючи положення п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, виходив з того, що відповідач проживає у смт. Коцюбинське, Київська область, тому цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області про визначення місця проживання дітей підсудна Ірпінському міському суду Київської області.

Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає указаним нормам.

Поняття підсудності у цивільному судочинстві - це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ. Підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо:

1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду;

2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи;

3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Тобто, процесуальний закон пов`язує визначення територіальної юрисдикції із зареєстрованим місцем проживання чи перебування фізичної особи, а не з тимчасовим її перебуванням без відповідної реєстрації у тому чи іншому населеному пункті.

Згідно ч. 2 ст. 31 ЦПК України, справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно приписів статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Реєстрація внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до абзацу 17 статті 6 Закону особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.

Враховуючи наведене, законодавством чітко встановлений порядок реєстрації, як місця проживання, так і місця перебування фізичної особи на території України, яке вимагає обов`язкового внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи.

Згідно із ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Частиною 10 ст. 187 ЦПК України визначено, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі.

Згідно відомостей електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА», зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 ( т. 1 , а.с. 101).

Із копії паспорту ОСОБА_3 вбачається, що з 25 травня 2013 року зареєстроване місце проживання останньої є АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.132-134).

У матеріалах справи відсутні докази щодо звернення відповідачки до відповідного органу для реєстрації місця перебування та місця проживання, як того вимагає Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Крім того, після відкриття провадження у даній справі, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 19 листопада 2019 року знайомився з матеріалами справи, що підтверджується відповідною заявою (т.1, а.с.126), однак з клопотанням про передачу справи на розгляд Ірпінському міському суду Київської області представник останньої - ОСОБА_5 звернувся лише 02 березня 2020 року, при цьому доказів щодо офіційної реєстрації її місця проживання відповідача суду не подав.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, у суду першої інстанції не було правових підстав для передачі справи за територіальною підсудністю на розгляд до Ірпінського міського суду Київської області.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що місцевий суд належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок щодо непідсудності даної справи Дніпровському районному суду м. Києва, що призвело до неправильного вирішення питання про направлення справи до іншого суду, що відповідно до статті 379 ЦПК України є підставою для скасування такої ухвали із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 липня 2020 року.

Судді: Д.О. Таргоній

Н.В. Ігнатченко

С.А. Голуб