н/п 2-р/490/5/20 Справа № 490/940/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

13 липня 2020 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі :

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Дудник Г.С.,

за участі державного виконавця Мельнікова М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві подання державного виконавця Центрального відділу ДВСу місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) Мельнікова М.О. про розяснення судового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області , ТОВ Соляні про усунення перешкод та забезпечення прав в користуванні спільним майном сумісної власності, -

В С Т А Н О В И В :

16 червня 2020 року державний виконавець звернувся до суду з поданням про розяснення судового рішення, в якому просить надати йому роз`яснення чи є перегородка товщиною 0,25 м тією самою перегородкою , яку слід демонтувати за рішенням суду, розяснити, чи має принципове значення товщина перегородки для виконання рішення проо справі № 490/940/17 , роз`яснити, які були розміри та стан попереднього оздоблення коридору загального користування до прибудови у вигляді тамбуру , що має розміри 1,7х1,35 м.

В обгрунтування посилається на те, що на виконанні Центрального відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) (далі Центральний ВДВС ) перебуває зведене виконавче провадження № 60938590 з примусового виконання виконавчого листа № 490/940/17 , виданого 23 серпня 2019 року Центральним районним судом м.Миколаєва відносно боржника ОСОБА_2

15 червня 2020 року державним виконавцем було здійснено повторний вихід за адресою проживання боржника з метою встановлення факту виконання рішення.При проведенні виконавчих дій ним було встановлено, що товщина встановленої перегородки з дверним прорізом заповненої металевим дверним блоком у коридорі загального користування між мешканцями квартир АДРЕСА_1 складає 0,25 м, замість визначених у судовому рішенні 0,12 м. На підтвердження цього представником боржника 16 червня 2020 року надано експертне дослідження № 125-086 будівельно-технічного дослідження. Тому є незрозумілим , чи є перегородка товщиною 0,25 м саме тією перегородкою, яку слід демонтувати за рішенням суду та чи має принципове значення товщина перегородки для виконання даногог рішення.

Також виникає питання щодо змісту резолютивної частини рішення суду привести коридор загального користування до попереднього розміру та стану внутрішнього оздоблення, так як судовим рішенням не визначено попередніх розмірів тамбуру , який існував до проведення роеконструкції та не зазначено, які матеріали оздоблення були наявні до реконструкції.

Державний виконавець Мельніков М.О. в судовому засіданні підтримав вимоги подання, просив про його задоволення.

Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Вивчивши подання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

04 квітня 2019 року Центральним районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення по справі №490/940/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області , ТОВ Соляні про усунення перешкод та забезпечення прав в користуванні спільним майном сумісної власності.

Позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 , якій на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 , демонтувати встановлену перегородку, товщиною 0,12 м з дверним прорізом , заповненим металевим дверним блоком в коридорі загального користування між мешканями квартир АДРЕСА_3 АДРЕСА_2 та привести коридор загального користування до попереднього розміру та стану внутрішнього оздоблення , які існували до проведення реконструкції квартири АДРЕСА_4 у вигляді прибудови тамбуру, розміром 1,7 мх1,35м, площею 3,9 кв.м.

У задоволенні інших позовних вимог в частині зобов`язання приведення у первісний стан та відповідно до технічної документації будинку несучу стіну в спільному коридорі та електричні мережі, які знаходяться в спільному користуванні відмовити.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 22.07.2019 року вищевказане рішення суду від 04.04.2019 р. залишено без змін.

Ухвалою суд від 13 липня 2020 року за ініціативою суду виправлено арифметичну помилку в мотивувальній та резолютивній частинах рішення суду в написанні розміру тамбуру квартири АДРЕСА_2 з «…1,7м х 1,35м= 3,9 кв.м….» на «…1,7м х 1,35м= 2,3 м.».

Згідно ч. 3 ст. 271 ЦПК України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Виходячи з цієї норми закону, роз`яснення рішення суду це уточнення, більш чітке і зрозуміле викладення справжнього його змісту.

Роз`яснення рішення є засобом виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового рішення. Таким чином, суд роз`яснює суть судового рішення, якщо воно є незрозумілим для суб`єкта, якому надано право звернення за відповідним роз`ясненням. Між тим, необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Роз`яснено може бути рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення його тяжко виконати, оскільки має місце ймовірність неправильного його виконання чи невиконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

Отже, роз`яснення рішення полягає у викладенні судом його змісту у більш доступній, чіткій та конкретизованій формі, при цьому забезпечуючи дотримання принципів «незмінності» змісту рішення та виключно в межах тих питань, які були предметом судового розгляду.

Так, ОСОБА_2 зобовязано демонтувати встановлену перегородку, товщиною 0,12 м з дверним прорізом , заповненим металевим дверним блоком в коридорі загального користування між мешканями квартир АДРЕСА_3 АДРЕСА_2 якій на праві власності належить квартира АДРЕСА_2

Зі змісту судового рішення чітко вбачається, що спірна перегородка, яку слід демонтувати, є перегородкою з дверним прорізом, заповненим металевим дверним блоком, встановлена ОСОБА_2 в місці спільного користування- в позаквартирному коридорі на сходовому майданчику між мешканцями квартир АДРЕСА_5 , перегородка встановлена на відстані близько 40 см від вхідних дверей до квартири АДРЕСА_3 .

Як вбчається з матеріалів цивільної справи , матеріалів подання державного виконавця іншої перегородки у вказаному коридорі не існує , а подане боржником державному виконавцеві експертне досідження № 125-086 , яке проведено 24 березня 2020 року не має жодного правово значення , оскільки створене після набрання рішенням суду законної сили. До того ж, спірна перегородка весь цей час перебувала у володінні та користування ОСОБА_3 , отже зміна її товщини могла створитися останньою у будь-який час , що жодним чином не змінює змісту рішення суду і не впливає на обов`язковість його виконання.

Що стосується зобов`язання ОСОБА_2 привести коридор загального користування до попереднього розміру та стану внутрішнього оздоблення , які існували до проведення реконструкції квартири АДРЕСА_4 у вигляді прибудови тамбуру, розміром 1,7 мх1, АДРЕСА_6 , площею 2,3 кв.м. - то в цій частині рішення суду також є чітким і зрозумілим, оскільки з його змісту вбачається, що попередній стан коридору загального користування є стан, визначений технічним паспортом будинку АДРЕСА_7 , тобто стан до проведення відповідачем реконструкції своєї квартири з захопленням частину позаквартирного коридору загального користування на сходовому майданчику 4 поверху.

Відповідно до Основного Закону України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина п`ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України „Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453-VI судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі „Шмалько проти України від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно зі статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом.

Відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у ньому, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до законів України, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень судів України відбувається на основі виконавчих документів, які є підставою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження і проведення виконавчих дій. Такими документами є виконавчі листи, що видаються судами; накази господарських судів; ухвали, постанови судів у випадках, передбачених законом; інші документи, визначені у статті 3 Закону.

Як вбачається з тексту рішення суду, воно є повним, чітким та зрозумілим, ухвалено на підставі наявних в справі матеріалів та не потребує роз`яснення.

Питання, яке ставить державним виконавцем у своєму поданні , не потребує додаткового роз`яснення, оскільки не вбачається існування за вказаною адресою будь-якої іншої перегородки у коридорі загального користування між квартирами АДРЕСА_5 , які б могли викликати сумнів у виборі об`єкту, який підлягає знесенню, а товщина перегородки, яка ( товщина) ніби-то встановлена після набрання рішенням суду законної сили жодним чином не має значення для обов`язкового виконання рішення суду щодо обов`язку ОСОБА_2 демонтувати встановлену перегородку, товщиною 0,12 м з дверним прорізом , заповненим металевим дверним блоком в коридорі загального користування між мешканями квартир АДРЕСА_3 АДРЕСА_2 та привести коридор загального користування до попереднього розміру та стану внутрішнього оздоблення , які існували до проведення реконструкції квартири АДРЕСА_4 у вигляді прибудови тамбуру, розміром 1,7 мх1,35м, площею 2,3 кв.м.

Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення подання про роз`яснення рішення суду.

Керуючись ст.ст. 247, 271 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Центрального відділу ДВСу місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) Мельнікова М.О. про роз`яснення судового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області , ТОВ Соляні про усунення перешкод та забезпечення прав в користуванні спільним майном сумісної власності.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ ГУДЕНКО О.А.