справа № 489/5285/19 провадження №2/489/743/20
РІШЕННЯ

Іменем України

20 липня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спільним майном

встановив:

У вересні 2019 року представник позивача - адвокат Сидоренко Т.В. звернулася до суду з позовом про усунення перешкоди у користуванні належному на праві власності позивачу транспортним засобом марки Chevrolet Lacetti NF19В, номер двигуна НОМЕР_1 , рік випуску 2008, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом зобов`язання відповідача повернути позивачу вказаний транспортний засіб.

Як на підставу позовних вимог вказано, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 18.10.2008 позивач є власником спірного автомобіля та в 2010 році довірив відповідачу управляти належним йому рухомим майном. Довіреність була видано строком на три роки. По закінченню строку її дії позивач неодноразово вимагав від відповідача повернути транспортний засіб, але остання продовжує ним користуватися, чим перешкоджає позивачу здійснювати право володіння, користування та розпорядження його рухомим майном. Посилаючись на положення статей 1000, 1004, 1006 ЦК України, а також статей 398, 399, 400 цього Кодексу, позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

Представник відповідача надала відзив на позов в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Вказала , що сторони з 18.08.2020 по 01.02.2011 перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого придбали спірний автомобіль. Тому, в силу статті 60 СК України, це майно є спільною сумісною власністю подружжя. Довіреністю від 22.11.2010 позивач уповноважив відповідача представляти його інтереси в усіх підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності, що пов`язані з експлуатацією та технічним обслуговування та продажею (орендою) спірного автомобіля. Зважаючи на те, що строк дії довіреності закінчився, договір доручення фактично виконаний не був, в т.ч. немає, що й передавати довірителю у зв`язку із виконанням доручення в розумінні статті 1006 ЦК України. При цьому, позивач жодного разу не звертався до відповідача з вимогою про повернення спірного майна.

Також у відзиві вказано, що відповідно до статі 60 СК України сторони мають рівні права на володіння та користування вказаним автомобілем, а тому позивач обрав не той спосіб захисту свого, на його думку, порушеного права. У даному випадку, вірним способом захисту порушеного права було б подання позову про поділ майна подружжя або визначення порядку користування спірним майном. Одночасно представник відповідача просить застосувати до спірних відносин строк позовної давності.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.11.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Представники стороні надали до суду письмові заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. У своїх заявах, представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, а представник відповідача в задоволенні вимог просила відмовити.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що з 18.08.2000 по 01.02.2011 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.02.2011 по справі № 2-451/11 та яке набрало законної сили.

В період шлюбу, а саме в жовтні 2008 році, сторони придбали автомобіль Chevrolet Lacetti NF19В, номер двигуна НОМЕР_1 , рік випуску 2008, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстровано на позивача ОСОБА_1 , що підтверджується реєстраційною карткою АМТ та відповіддю Регіонального сервісного центру МВС в Миколаївській області від 04.02.2020 № 31/14-440.

Нотаріально посвідченою довіреністю від 22.11.2010, зареєстрованою в реєстрі за № 295, позивач ОСОБА_1 уповноважив відповідача ОСОБА_2 представляти його інтереси в усіх підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності, що пов`язані з експлуатацією та технічним обслуговування та продажом (орендою) спірного автомобіля. Довіреність видана строком на три роки.

Із змісту позовної заяви видно, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні у відповідача, що останньою не оспорюється.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За положеннями статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно положень частин першої, другої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Таким чином, спірний автомобіль, який набутий в період їхнього шлюбу, є спільною сумісною власністю сторін, незалежно від того на кого з них його було зареєстровано.

Відповідно до частин першої, третьої статті 12 та частин першої, шостої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту порушених прав наведено в частині другій цієї статті.

Як вбачається з позовних вимог позивач просить усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві власності шляхом зобов`язання відповідача повернути транспортний засіб, оскільки сплинув строк дії виданої ним довіреності.

Суд вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки спірний автомобіль, відповідно до статті 60 СК України, вважається спільним сумісним майном сторін, так як його було придбано в період шлюбу, а отже сторони мають рівні права на це майно. Тому задоволення позовних вимог у спосіб обраний позивачем буде порушувати право іншої сторони на вільне володіння, користування та розпорядження цим майном.

При цьому, суд не приймає доводи, викладені в позовній заяві про сплив строку дії довіреності та посилання позивача на недобросовісне володіння спірним майном відповідачем по закінченню строку на який її було видано.

За таких обставин, враховуючи належність на праві спільної сумісної власності спірного автомобіля обом сторонам та наведене вище, суд приходить до висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Так як в задоволені позовних вимог відмовлено, підстави для стягнення з відповідача судових витратах на користь позивача відповідно до статі 141 ЦПК України відсутні.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спільним майном відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 20.07.2020.

Суддя І.В.Коваленко