Справа № 562/4054/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

"21" липня 2020 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

секретар судового засідання Парфенюк Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Здолбунів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дерманської Першої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

У поданій в суд заяві позивач ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом - на право на земельну частку (пай) на території Дерманської Першої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області площею 1,97 умовних кадастрових гектарів для ведення особистого селянського господарства, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовуючи тим, що оригінал сертифікату не зберігся, а отримати дублікат неможливо.

Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило та відзиву відповідач не подав.

Згідно поданого позивачем клопотання позовні вимоги підтримує повністю, а відповідач не заперечує щодо задоволення позову, просять розглянути справу без їх участі, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із спадкуванням право на земельну частку.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Зі статті 1218 ЦК України вбачається, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Тож, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.

Установлено, що 15 березня 1995 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Дерманської Першої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області та зареєстрований у реєстрі за №17, яким усе належне їй майно заповіла ОСОБА_1 .

Указаний заповіт не змінений та не скасований.

Відповідно до довідки Здолбунівського районного відділу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області віл 27 листопада 2017 року на ім'я ОСОБА_2 19 грудня 1996 року був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ №0077732 по КСП "Дерманське" Дерманської Першої сільської ради (обліковий запис в Книзі Реєстрації №6125) площею 1,97 умовних кадастрових гектара загальною вартістю 77635,78 грн., взамін якого державні акти на право власності на землю не видавалися, кадастрові номери не присвоювалися.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону України від 05 червня 2003 року №899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

З роз`яснень, які містяться в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Згідно з пунктами 4, 5, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції від 16 січня 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, отже для вирішення даної справи підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР.

Відповідно до положень статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст.548 ЦК Української РСР визначає, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (п.2 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та після її смерті відкрилася спадщина на майно останньої, у тому числі на вказану земельну частку (пай), яке позивач прийняв відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК України в редакції 1963 року, діючих на час виникнення вказаних правовідносин, подавши 08 квітня 2000 року Здолбунівській державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи №254/2000.

Інші спадкоємці на спірне майно не встановлені.

За правилами статті 71 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до положень ст.74 ЦК Української РСР вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності.

Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін (ст.75 ЦК Української РСР).

Згідно ст.76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і79 цього Кодексу.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Статтею 80 ЦК Української РСР передбачено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Після смерті тітки позивач, прийнявши спадщину в квітні 2000 року, мав об`єктивну можливість дізнатися про порушення своїх прав та звернутися до відповідних органів влади чи інших підприємств та установ за отриманням інформації щодо включення ОСОБА_2 до списку пайовиків КСП «Дерманське», одержання колективним сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності на землю, отримання спадкодавцем сертифікату на право на земельну частку (пай) на території Дерманської Першої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, а у разі втрати правовстановлюючих документів - за дублікатом цього документа.

Позивач не порушував питання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності та не зазначив обставин, які протягом двадцяти років з дня відкриття спадщини перешкоджали йому звернутися до суду за захистом своїх прав, а тому суд дійшов висновку, що за встановлених обставин порушене право в межах заявлених позовних вимог не підлягає захисту у зв`язку із застосуванням наслідків спливу позовної давності.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2019 року в справі № 742/481/19.

Крім того, доказів звернення позивача до відповідних державних органів з метою отримання дублікату втраченого сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ №0077732 по КСП "Дерманське" Дерманської Першої сільської ради, виданого на ім'я ОСОБА_2 . 19 грудня 1996 року, та відмови в його отриманні не надав і такі відомості вжиття ним усіх досудових заходів у постанові державного нотаріуса Реви Л.Л. від 28 січня 2020 року, якою відмовлено у вчинені нотаріальної дії, не відображені.

З огляду на викладене, у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.258-273, 351 - 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Дерманської Першої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанціїпротягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Цивільного процесуального кодексу України (п.15.5 «Перехідних положень»).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: