Дата документу 21.07.2020 Справа № 316/796/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/796/19
Провадження №22-ц/807/1883/20
Головуючий в 1-й інстанції Бульба О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О. В., Полякова О. З.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 березня 2020 року, ухвалене у м. Енергодар (повний текст рішення складено 26 березня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Нестеренко Ілона Анатоліївна до ОСОБА_1 , третя особа Сектор реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном, шляхом виселення,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 р., позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним йому на праві приватної власності нерухомим майном, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення відповідачки. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2016 р. посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Байрамовою Оксаною Миколаївною за реєстровим №161, позивач ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_1 ізольовану квартиру АДРЕСА_1 . 22.03.2016 р. право власності позивача на вказану квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 13840023. Позивач, ОСОБА_2 належним чином виконав всі узгоджені стороною за договором купівлі-продажу істотні умови і свої зобов`язання, в тому числі щодо повної оплати продавцю ОСОБА_1 узгодженої вартості квартири. В свою чергу відповідач ОСОБА_1 умови договору щодо передачі квартири покупцю і зняття з реєстрації місця проживання не виконала і до теперішнього часу, безпідставно продовжує проживати у відчуженій позивачу квартирі. На теперішній час, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 22.03.2016 р. є дійсним, його не змінено, не скасовано та не визнано в судовому порядку недійсним. Позивач не перебуває в родинних стосунках з відповідачем, чи іншими, зареєстрованими в квартирі, особами. Право власності відповідача на квартиру припинилось в наслідок відчуження нею цього майна та після продажу квартири відповідач втратила і право користування нею, а отже підлягають задоволенню вимоги позивача про усунення перешкод у здійсненні ним права власності шляхом виселення відповідача з квартири.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 березня 2020 року, позов ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Нестеренко Ілона Анатоліївна до ОСОБА_1 , третя особа: Сектор реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області, про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном, шляхом виселення задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ), у здійсненні права володіння, користування та розпорядження належним йому на праві приватної власності нерухомим майном, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) з квартири АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідачка була введена в оману, вважаючи, що підписує договір завдатку замість договору купівлі-продажу. З моменту укладання договору купівлі-продажу вона проживала в квартирі, і позивач не пред`являв вимог щодо її виселення. Наразі на розгляді в суді перебуває справа за позовом сина апелянта про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру та визнання недійним договору купівлі-продажу від 22.03.2016 року, вказані обставини були підставою для зупинення провадження у справі, в якій постановлено оскаржуване рішення.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22.03.2016 р. уклали письмовий договір купівлі-продажу, який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Байрамовою Оксаною Миколаївною та зареєстровано в реєстрі за АДРЕСА_2 предметом АДРЕСА_1 (а.с.11-13).

Згідно змісту п.1 Договору, Продавець, якою у Договорі вказано ОСОБА_1 передала у власність Покупцю, яким за Договором є ОСОБА_2 , а Покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа відчужуваної квартири становить 49,5 кв.м., житлова 27,8 кв.м. Сума купівлі-продажу квартири визначена в п.7 Договору.

Згідно змісту п.16 Договору, право власності на квартиру у Покупця, відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України, виникає з дня державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.14-14зворот), державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 розмір частки 1/1 на квартиру, було проведено 22.03.2016 р., номер запису про право власності: 13840023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 25 (а.с.14).

Відповідно змісту п.п.9.1 п.9 Договору, Продавець зобов`язалась передати квартиру для вільного користування і безперешкодного володіння нею разом з приналежностями, документами до цієї квартири: технічний паспорт, ключі, документи, тощо, знятися з реєстрації з відчужуваної квартири та забезпечити зняття з реєстрації осіб, які в ній зареєстровані, не пізніше 22.04.2016 р. (а.с.12).

Проте, згідно інформаційного повідомлення з Сектору реєстрації Енергодарської міської ради від 26.07.2019 р. №1693/01-23-12, у квартирі, станом на 26.07.2019 р. зареєстровано двоє осіб: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.35).

Згідно п.п.12.1, 12.2 п.12 умов Договору, Покупець, має право вимагати від Продавця передачі квартири у стані, який був при його огляді на умовах визначених цим Договором, виконання обов`язків за цим Договором (а.с.12).

Враховуючи відсутність законних підстав для використовування відповідачем квартирою, яка належить на праві власності позивачу, доведення стороною позивача існування перешкод у користуванні позивачем належною йому на праві приватної власності квартирою зі сторони відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначене порушення підлягає усуненню, шляхом виселення відповідача з квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з частиною першою, шостою 319 ЦК України власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з статтею 391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Встановивши, що позивач є власником спірної квартири, але не може реалізувати своїх прав власника щодо користування квартирою через те, що відповідач чинить позивачу перешкоди та проживає у квартирі без законних підстав всупереч умовам договору та волевиявленню нового власника, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи скаржника з приводу неможливості розгляду цієї справи, у зв`язку з тим, що 19 лютого 2020 року Енергодарським міським судом Запорізької області відкрите провадження у справі № 316/356/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, ОСОБА_2 , 3-тя особа КП «Енергодарське бюро технічної інвентаризації Енергодарської міської ради» про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та договору купівлі-продажу від 22.03.2016р., є необґрунтованими.

Відкриття провадження у справі № 316/356/20, не є перешкодою для вирішення цього спору, оскільки підстави для зупинення провадження в цій справі до вирішення справи № 316/356/20 за позовом особи, що не є учасником даної справи, відсутні.

Відповідно до положень пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За змістом указаної норми підставою зупинення провадження у справі є виключно об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість встановлення судом обставин справи, та їх оцінку і формування судом правових висновків щодо вирішення спору, без вирішення іншої справи.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що в справі, яка розглядається, зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду (усунення перешкод у здійсненні позивачем права власності шляхом виселення відповідача зі спірної квартири), а відтак підстави для зупинення провадження відсутні.

Доводи відповідача з приводу введення її в оману при укладання договору купівлі-продажу, є безпідставними, оскільки договір купівлі-продажу є дійсний та відповідачкою як стороною у договорі не оспорений не з вказаних підстав, не з будь яких інших.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 березня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 22 липня 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков