Дата документу 21.07.2020 Справа № 2-1095/11
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 2-1095/11
Провадження №22-ц/807/2353/20
Головуючий в 1-й інстанції Прінь І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О. В., Полякова О. З.,
секретарБабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кісь Лариси Сергіївни на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2018 року, постановлену у м. Бердянськ у справі за заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про заміну сторони виконавчого провадження, правонаступник стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», боржник - ОСОБА_1 , заінтересована особа Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13.04.2011р. з ОСОБА_1 на корить ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за договором кредиту у розмірі 1679768,89 грн., судові витрати у сумі 1820,00 грн. На виконання вказаного рішення суду Бердянським міськрайонним судом був виданий виконавчий лист. 05.12.2017р. постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження №35481004 з примусового виконання виконавчого листа №2-1095/11. 09.08.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» укладено договір №140/11/215, згідно з яким АТ «Райффайзен Банк Аваль» передав у власність ТОВ «ФК «Форінт» права вимоги за кредитним договором № 010/17-22/542 (відновлювальна кредитна лінія під іпотеку комерційної нерухомості) від 01.08.2007р., зі змінами і доповненнями та укладеними додатковими угодами до них, вказані в Реєстрі кредитних операцій до відступлення, в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, а ТОВ «ФК «Форинт» прийняв від АТ «Райффайзен Банк Аваль» права вимоги в обсязі та на умовах, що існували на дату відступлення прав вимоги та сплати АТ «Райффайзен Банк Аваль» їх вартість. Також, 09.08.2018р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» укладено договір відступлення прав за договорами поруки, які не посвідчені нотаріально №140/11/216, згідно якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передав, а ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» прийняв права за договором поруки № 010/17-22/542 від 01.08.2007р., укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 , укладеним в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Бекіс» за кредитним договором. Посилаючись на те, що до ТОВ «Фінансова Компанія «Форінт» перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором, заявник просив суд замінити сторону виконавчого провадження зі стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника ТОВ «Фінансова Компанія «Форінт».

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2018 року, заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.

Замінено стягувача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання судового рішення від 13.04.2011р. у справі № 2-1095/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кісь Лариси Сергіївни подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заяви у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що договір № 140/11/215 від 09.08.2018 року за своєю суттю та за змістом положень є договором факторингу, але у суб`єктивному складі договору відсутня особа боржника як сторона. Порушення вимог що ставляться до форми, змісту, суб`єктивного складу договору факторингу зумовлюють його недійсність. ПАТ «Райффайзен банк Аваль» самостійно обрав свій спосіб захисту у справі про банкрутство ТОВ «Бекіс», заявив про включення вимог у розмірі 2585003,68 грн. до реєстру вимог кредиторів боржника, що можливо виключно при відмові від забезпечення таких вимог, та ці вимоги були погашені, зобов`язання боржника та кредитора припинені, а порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. Відшкодування кредитору сум судового збору за договором факторингу не відступались. Витяг з реєстру відступлених прав вимоги не містить жодної дати ані щодо його складання,ані його підписання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 1.04.2011р. у справі № 2-1095/2011 з ОСОБА_1 на корить ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за договором кредиту у розмірі 1679768,89 грн., судові витрати у сумі 1820,00 грн.. а всього 1681588,89 грн. (а.с.100).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05.11.2011 року, рішення Бердянського міськрайонного суду від 13.04.2011 року залишено без змін. (а.с.146-147).

На виконання вказаного рішення суду 09.02.2012р. Бердянським міськрайонним судом виданий виконавчий лист № 2-1095/2011.

05.12.2017р. постановою головного державного виконавця відділу ДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції Скидан О.А. відкрито виконавче провадження №35481004 з примусового виконання виконавчого листа №2-1095/11. (а.с.169).

09.08.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» укладено договір №140/11/215, згідно з яким АТ «Райффайзен Банк Аваль» передав у власність ТОВ «ФК «Форінт» права вимоги за кредитним договором № 010/17-22/542 (відновлювальна кредитна лінія під іпотеку комерційної нерухомості) від 01.08.2007р., зі змінами і доповненнями та укладеними додатковими угодами до них, вказані в Реєстрі кредитних операцій до відступлення, в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, а ТОВ «ФК «Форинт» прийняв від АТ «Райффайзен Банк Аваль» права вимоги в обсязі та на умовах, що існували на дату відступлення прав вимоги та сплати АТ «Райффайзен Банк Аваль» їх вартість. (а.с.170-174).

Задовольняючи вимоги заяви суд першої інстанції виходив з того, що заявником доведено належними та допустимими доказами факт переходу прав кредитора від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «ФК «Форинт» за кредитним договором № 010/17-22/542, а відповідно наявність правових підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Частиною першою статті 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Отже, суд першої інстанції, вирішуючи питання про заміну сторони виконавчого провадження, дійшов правильного висновку про те, що виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження і неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав стягувача, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Постановляючи ухвалу у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про наявність підстав для заміни сторони виконавчого провадження, а тому вимоги скарги не підлягають задоволенню.

Вказані вище доводи апеляційної скарги не мають під собою правового підґрунтя та направлені лише на намагання не виконати судове рішення.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кісь Лариси Сергіївни залишити без задоволення, а ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 22 липня 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков