Єдиний унікальний номер 233/7559/19
Номер провадження 22-ц/804/1804/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Азевича В.Б.,

суддів: Кішкіної І.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 233/7559/19 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2020 року (суддя Мартиненко В.С., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Костянтинівка Донецької області, повне судове рішення складено 24 лютого 2020 року),-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 14.09.2012 року було укладеного кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 228 656,00 грн на строк до 13 вересня 2027 р. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 16,0 % річних та за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміні, передбачені договором (прострочена заборгованість) в розмірі 16,0 % річних. Відповідач не виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначений кредитним договором строк, у зв`язку з чим станом на 15.10.2019 року має заборгованість в розмірі 199 967,34 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 199 468,14 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 01.04.2015 р. по 30.04.2015 р. у розмірі 499,20 грн. В забезпечення виконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 14 вересня 2012 року було укладено договір поруки № 312/99-01, відповідно до умов якого останній зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність за виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором. Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідачів вказану заборгованість солідарно.

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2020 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 2203/199-312 від 14 вересня 2012 року, що включає заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 33 091,14 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 499,20 грн, а всього 33 590,34 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 2203/199-312 від 14 вересня 2012 року, що включає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 166 377,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1 751,68 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1 247,83 грн.

Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» на вказане судове рішення подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати в частині відмови позивачу в задоволенні вимог до ОСОБА_2 про солідарне стягнення з позичальником заборгованості за кредитним договором в розмірі 33 590,34 грн, та ухвалити нове рішення, яким вимоги про солідарне стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором з позичальником в розмірі 33 590,34 грн задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до положень договору поруки договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за договором. Оскільки зобов`язання позичальника за кредитним договором не виконано, то станом на момент звернення до суду із позовом, зобов`язання поручителя за договором поруки з урахуванням умов пунктів 5.1 та 5.2 договору поруки, продовжують існувати. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до положень кредитного договору закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними з будь-яких причин. Припинення (закінчення) строку дії договору не тягне за собою припинення зобов`язань, що випливають з цього договору, також у випадку, якщо такі зобов`язання виникли після припинення (закінчення) строку дії договору на підставі зобов`язань, що лишилися невиконаними на момент закінчення строку дії договору.

Відзиви на апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» від відповідачів до апеляційного суду не надходили, відсутність яких за частиною 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

В частині 1 статті 274 ЦПК України зазначено, що в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи.

Крім того, згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Позивачем рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується.

Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 14 вересня 2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2203/99-312, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 228 656,00 грн із встановленням строку кредитування з 14 вересня 2012 року до 13 вересня 2027 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 16,0 % річних, за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені цим договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється в розмірі 16,0 % річних. Кредит було надано для інвестування в об`єкт будівництва, яким є квартира АДРЕСА_1 , квартира складається з однієї кімнати, знаходиться на другому поверху, загальною площею 48,78 кв. м, шляхом внесення котів Фонду фінансування будівництва відповідно до умов договору про участь у Фонді фінансування Будівництва виду А № 56 від 05 вересня 2012 р., який укладений між позичальником та ПАТ «Автокразбанк».

Згідно з пунктом 3.1. договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язалася здійснювати погашення кредиту щомісячно з 1-ого та не пізніше 28 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менш 1/180 від суми отриманого кредиту, що становить 1 271,00 грн, а останній платіж сплачується в сумі 1 147,00 грн не пізніше 13 вересня 2027 р. Якщо останній день для сплати планового платежу припадає на вихідний або святковий день, то дата чергового платежу по кредиту здійснюється у день, що передує такому вихідному або святковому дню.

Відповідно до пункту 3.2. договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язалася здійснювати щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 28 числа місяця наступного за місяцем користування кредитом (окрім останнього місяця користування кредитом) та у день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з пунктом 1.3. цього Договору, а також у день дострокового погашення заборгованості по кредиту сплату процентів за користування кредитними коштами, виходячи з процентної ставки зазначеної в пункті 1.4. цього Договору. Проценти за користування кредитними коштами сплачується позичальником згідно умов цього Договору та з урахуванням умов Договору про надання часткової компенсації процентів № 7/2203/99-312 від 14.09.2012 р., зокрема, але не виключно, за рахунок власних коштів у розмірі 3 % річних та за рахунок коштів часткової компенсації процентів, внесених одержувачем бюджетних коштів згідно умов Договору про надання часткової компенсації процентів у розмірі 13 % річних.

Невнесення або несвоєчасне внесення одержувачем бюджетних коштів суми компенсації процентів у відповідності до Договору про надання часткової компенсації процентів не впливає на обов`язок позичальника сплачувати банку проценти за користування кредитними коштами в строки, визначені цим пунктом Договору виходячи з процентної ставки, зазначеної в пункті 1.4. цього Договору.

Згідно з пунктом 3.5.2. кредитного договору проценти за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені цим договором нараховуються на залишок простроченої заборгованості за кредитом, починаючи з дня зарахування кредиту (його частини) на рахунки простроченої заборгованості до дня повного погашення простроченої заборгованості за кредитом.

За пунктом 4.2.4. кредитного договору банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, штрафних санкцій, зокрема у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань по цьому договору, у тому числі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань (з простроченням їх виконання більше ніж на один банківський день), що випливають з цього договору.

Відповідач ОСОБА_1 не виконала зобов`язань щодо поетапного повернення кредитних коштів та процентів за користування ними за кредитним договором № 2203/99-312 від 14 вересня 2012 року.

Так, відповідно до банківської виписки по особовому рахунку позичальника ОСОБА_1 26.06.2014 року здійснила останні платежі на погашення суми основного боргу в розмірі 2 587 грн 14 коп. та на погашення процентів за користування кредитом в розмірі 5 324 грн 38 коп., в зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за основним боргом в розмірі 199 967 грн 34 коп., що станом на 15 жовтня 2019 року складається з поточної заборгованості в розмірі 121 892,00 грн, простроченої заборгованості в розмірі 77 576,14 грн та процентами за користування кредитними коштами за період з 01.04.2015 року по 30.04.2015 року в розмірі 499 грн 20 коп.

14 вересня 2012 року в якості забезпечення виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 312/99-01, відповідно до умов якого останній зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність за виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до пунктів 5.1., 5.2. договору поруки цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що солідарному стягненню з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягає заборгованість за тілом кредиту, що виникла з 01.11.2016 року в розмірі 166 377,00 грн. В свою чергу, розмір простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 01 жовтня 2012 року по 31 жовтня 2016 року та проценти, нараховані за період з 01.04.2014 року по 30.04.2015 року в розмірі 499,20 грн, підлягають стягненню лише з боржника ОСОБА_1 . Суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки позивач звернувся з позовом до суду 01 листопада 2019 року, то порука за договором поруки № 312/99-01 від 14.09.2012 року була припинена щодо чергових прострочених платежів за період з 01 жовтня 2012 року по 28 жовтня 2016 року та процентів, нарахованих в цей період, що відповідає пункту 5.2. договору поруки, згідно з яки порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Зазначені висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими.

За частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із частинами 1-3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В статті 554 ЦК України визначені правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою. Зокрема, в частинах 1, 2 цієї статті зазначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктами 1.1. та 1.2. Договору поруки № 312/99-1 від 14 вересня 2012 року передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору та несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.

Згідно із пунктами 5.1. та 5.2. Договору поруки договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладання цього Договору.

Частиною 4 статті 559 ЦК України, в редакції, яка діяла на час укладення договору поруки, передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Згідно із частиною 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

В частині 1 статті 252 ЦК України встановлено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Отже, умови договору поруки стосовно того, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя свідчать про те, що цим договором встановлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини 4 статті 559 ЦК України, а тому в даному випадку підлягають застосуванню норми частини 4 статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку, встановленого договором поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

Проаналізувавши положення частини 4 статті 559 ЦК України, колегія суддів доходить висновку, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за кредитним договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною 2 статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовими платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, якщо кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Враховуючи зміст пунктів 5.1. та 5.2. Договору поруки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що, оскільки позивач звернувся до суду 01 листопада 2019 року, то порука за договором поруки № 312/99-01 від 14.09.2012 року була припинена щодо чергових прострочених платежів за період з 01 жовтня 2012 року по 28 жовтня 2016 року та процентів, нарахованих в цей період, що відповідає пункту 5.2. договору поруки, згідно з яким порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки за умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу частинами (щомісячними платежами) та встановлено самостійну відповідальність останнього за невиконання цього обов`язку, то порука ОСОБА_2 припиняється щодо заборгованості по кожному черговому платежу, який виник більше ніж як за три роки до звернення кредитора із даним позовом.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 29 червня 2016 року за результатами розгляду справи № 6-272цс16. Так, Верховний Суд України зазначив: якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги щодо стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку з обох відповідачів (позичальника та поручителя) є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

За пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: В.Б. Азевич

І.В. Кішкіна

Г.В. Новікова