Провадження № 2/331/568/2020
Справа № 331/5507/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 липня 2020 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі :

головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю : секретаря Постарнак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ :

19.12.2019 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.11.2016 р., ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 позику у розмірі 30 000,00 доларів США строком до 01.03.2017 р. шляхом передачі цієї суми готівковими коштами із рук в руки.

Факт надання позики у розмірі 30 000,00 доларів США строком до 01.03.2017 р. підтверджується відповідною розпискою від 04.11.2016 р., яку склав, власноруч написав та підписав відповідач.

Оригінал розписки на цей час знаходиться у позивача, копія якої додана до позову.

За розпискою відповідач підтвердив те, що отримав від позивача грошові кошти готівкою у розмірі 30000,00 доларів США строком до 01.03.2017 р., а також зобов`язався повернути отримані готівкові кошти в зазначений строк у повному обсязі.

До цього часу відповідач не заперечував, що повинен повернути позивачу позику, однак від взятих на себе зобов`язань повернути позику до 01.03.2017 р. ухиляється, грошові кошти по цей час не повернув.

Таким чином, на цей час у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по сплаті грошової суми в розмірі 30 000,00 доларів США в якості повернення позики.

На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 30 000,00 доларів США та понесені судові витрати.

Представник позивача - адвокат Мартиненко К.І. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач по справі ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча про час день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення № 69 1. Причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Ухвалою суду від 09 січня 2020 року зазначену справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено справу у підготовче судове засідання (а.с. 22-23)

Ухвалою суду від 06 лютого 2020 року підготовче провадження по зазначеній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 31)

24.02.2020 р. від представника відповідача ОСОБА_2 , - адвоката Загорського Д.Д. до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 52-54), який обґрунтовано таким.

По-перше: в розписці, яка додана до позовної заяви не зазначено всіх необхідних реквізитів, які б могли підтвердити достовірність надання саме позивачем позики відповідачу, зокрема: відсутні паспортні данні та індивідуальний податковий номер особи, що надає позику.

Щодо особи позикодавця, то її також з розписки встановити не можливо, адже в ній зазначено лише прізвище, ім`я та ім`я по батькові, що не дозволяє достовірно встановити чи саме позивач надав кошти і відповідно чи має право саме він стягувати ці кошти на свою користь.

По-друге, факт відсутності укладення договору позики підтверджується тим, що протягом строку з 01.03.2017 р. і по дату подання позову позивач не звертався до відповідача з вимогами про повернення суми позики, а відповідач жодним чином не підтверджував її отримання.

По-третє, відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Натомість, договір позики не укладався в письмовій формі. Про вказане свідчить той факт, що позивачем не додано відповідний договір до позовної заяви. Надана розписка не в змозі замінити відсутність договору позики, адже як вже зазначалося, з її змісту не можливо ідентифікувати сторони угоди.

По-четверте, статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 УК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривні.

Натомість, позивач зазначає позовні вимоги в іноземній валюті, що протирічить вищезазначеним вимогам чинного законодавства.

На підставі вищевикладеного, просить суд в задоволенні позовної заяви позивача до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 30 000 доларів США - відмовити в повному обсязі.

04.03.2020 р. позивач подав до суду відповідь на відзив, в обґрунтування якого зазначив, що до цього часу відповідач укладений з позивачем договір позики не оспорював, в тому числі за його безгрошовістю. Презумпція правомірності укладеного між позивачем та відповідачем цього правочину у встановленому порядку відповідачем судом не спростована. Відповідач безпідставно посилається на відсутність між позивачем та відповідачем укладеного договору позики та не отримання від позивача позики у розмірі 30000 доларів США, а також не виконує до цього часу перед позивачем свого обов`язку по поверненню грошових коштів взятих у борг, в зв`язку з чим позивач вважає, що позовні вимоги є повністю законними обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. (а.с. 65-66)

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 04 листопада 2017 р. ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у позику суму грошових коштів в розмірі 30 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 01.03.2017 р., що підтверджується розпискою від 04 листопада 2017 р. (а.с. 6)

Зазначеною розпискою відповідач підтвердив те, що отримав від позивача грошові кошти у розмірі 30 000,00 доларів США, а також зобов`язався повернути отримані готівкові кошти у строк до 01.03.2017 року в повному обсязі.

Проте, відповідач ухиляється від взятих на себе зобов`язань, а саме не повертає грошові кошти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а ст. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмову від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язань.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідач не виконав свої обов`язки, внаслідок чого його заборгованість перед Позивачем складає 30 000 США.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а ст. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Відповідно до ст. ст.526, 530 ЦК України сторони повинні виконувати свої обов`язки належним чином і у встановлені строки.

Відповідач належним чином не виконав свої обов`язки, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 30000,00 доларів США.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 2ст. 615 ЦК України одностороння відмову від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язань.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що укладений між сторонами договір як різновид правочину вважається таким, що вчинений у письмовій формі, оскільки його зміст зафіксовано в розписці.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, за яким відповідач взяв на себе обов`язок сплатити позивачу суми, передбачені договорами позики.

Виходячи зі змісту ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленому договором.

Факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики за яким, відповідач отримав від позивача в позику 30000 доларів США підтверджується власноручно складеною та підписаною розпискою, копія якої перебуває у матеріалах справи.

Відповідач не заперечує того факту, що розписка ним складалась та підписувалась власноручно, а лише посилається на те, що нібито в розписці невірно написано його власне прізвище, про те до суду не надає будь-яких належних доказів того, що в дійсності в розписці відповідне має місце.

Зміст власноручно написаної відповідачем розписки про отримання грошових коштів від позивача свідчить про фактичне отримання грошей та про наявність у відповідача зобов`язання їх повернути в строк до 01.03.2017 р.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

До відповідного правового висновку дійшов Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 12.09.2019 р. у справі № 604/1038/16-ц (провадження № 61- 42076св18).

Крім того, Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015 р. у справі № 6-1967цс15 дійшов до аналогічного висновку, а також зазначив про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Як вбачається із власноручно написаної та підписаної відповідачем розписки, 04.11.2016 р. відповідач отримав у позивача 30000 доларів США строком до 01.03.2017 р. та зобов`язався повернути цю суму в указаний строк.

Отже, зміст розписки повністю відповідає вимогам закону і зворотного відповідач не довів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст. ст. 1046, 1047 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, позивач виконав свої зобов`язання за договором позики, передав грошові кошти відповідачу, однак відповідач в обумовлені сторонами строки зобов`язання щодо повернення позичених сум не виконав, на момент подачі позову до суду сума боргу відповідача перед позивачем у розмірі 30 000 доларів США залишаються неповернутою.

Належних та допустимих доказів зворотного матеріали справи не містять.

Суд, виходячи із доведеності факту отримання відповідачем суми коштів у розмірі 30 000 доларів США у борг від позивача, а також із того, що сума боргу не була повернута, приходить до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем за договорами позики від 04.11.2016 р. становить 30 000,00 доларів США.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення.

При поданні позовної заяви до суду позивач за квитанцією № 15550 від 18 грудня 2019 р. сплатив судовий збір у сумі 7041,00 грн., а тому зазначені витрати згідно вимог ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 на усій території України з 12 березня 2020 р. встановлено карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30 березня 2020 року визначено, що процесуальні строки у визначених ним випадках автоматично продовжуються на період дії карантину.

Керуючись статтями 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 ; РНОКПП : НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 ; РНОКПП : НОМЕР_2 ) заборгованість згідно розписки від 4 листопада 2016 року у розмірі 30 000,00 доларів США ( тридцять тисяч доларів США).

Стягнути з ОСОБА_2 ( зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 ; РНОКПП : НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 ; РНОКПП : НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 7 041,00 грн. ( сім тисяч сорок одна гривня 00 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 30-денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 17 липня 2020 року.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню короно вірусної хвороби ( COVID -19) процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя : Н.Г.Скользнєва

08.07.2020