Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" липня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарі - Кравченко А.С.

за участю - позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуд Лариса Миколаївна про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд:

1. Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 14.12.2009 р. до час відкриття спадщини ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

2. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем за законом четвертої черги майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

3. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом як спадкоємця четвертої черги, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 14.12.2009 вона проживала із ОСОБА_3 як чоловік і жінка, без реєстрації шлюбу, та вони мешкали за адресою: АДРЕСА_1 , де вели спільне господарство. Реєструвати шлюб не мали потреби. Позивач вела домашнє господарство, доглядала за чоловіком, який хворів, та працювала, оскільки загальних доходів в сім`ї не вистачало. ОСОБА_3 був пенсіонером та хворою людиною, у 2014 році був прооперований, зазнав ампутації частини правої ноги та потребував постійного догляду за собою. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер. У зв`язку зі смертю чоловіка та відкриттям спадщини ОСОБА_1 звернулася до приватного Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. з метою прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , однак постановою приватного нотаріуса від 30.11.2018 Сергатій Т.Д. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, зокрема доказів наявності родинних відносин із спадкодавцем, роз`яснено право звернення до суду. На момент відкриття спадщина ОСОБА_1 проживала спільно однією сім`єю разом із ОСОБА_3 7 років та є спадкоємцем за законом, який має право на спадкування у четверту чергу, оскільки її чоловік не склав заповіту, а спадкоємці першої, другої та третьої черги відсутні. Спадщина належить позивачу, як спадкоємцю за законом, однак вона, як власник спадщини, зокрема, нерухомого майна, не може реалізувати свої права власника через невизнання їх третіми особами, приватним нотаріусом, який не видає свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, та територіальною громадою, яка може прийняти спадщину, що не прийнята спадкоємцем.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено її до підготовчого судового засідання та учасникам справи роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

17 грудня 2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог.

18 грудня 2019 року представником відповідача Київської міської ради - А. Хрущ подано до суду відзив, у якому проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі, оскільки позивач, в розумінні ст.ст. 1261-1265 ЦК України, не відноситься до кола спадкоємців ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 січня 2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребуванно: у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 ; у центрального відділу державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві інформацію, чи був зареєстрований/розірваний шлюб ОСОБА_3 , про що надати відповідні відомості.

25 лютого 2020 року до суду надійшло клопотання позивача про долучення документів до матеріалів справи.

17 березня 2020 року до суду надійшла інформація від Київського міського відділу державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

18 березня 2020 року до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. надійшла належним чином засвідчена копія матеріалів спадкової справи № 06-2018 до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суд від 12 травня 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуд Лариса Миколаївна про визнання права власності, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлений позов, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, та просила його повністю задовольнити. Пояснила, що почуття між нею та ОСОБА_3 виникли ще у школі, де навчалися у м. Каневі. Однак після закінчення навчання роз`їхалися хто куди. Позивач перебувала у шлюбі з 1974 р. по 1994 р., її чоловік помер. ОСОБА_3 також був одружений та розлучився у 2002 році, дітей не мав, його батьки померли. У 2003 році ОСОБА_3 подзвонив позивачу, вони почали спілкуватися, згодом запропонував переїхати до нього, однак позивач відповіла, що вона має ще три роки допрацювати до пенсії. У грудні 2009 року позивач переїхала проживати до ОСОБА_3 у м. Київ, проживали у його квартирі, мали спільний бюджет, що складався з їх пенсій, на спільні кошти купували все необхідне: одяг, продукти, оплата комунальних послуг. Між ними були розподілені обов`язки, позивач прала та прибирала, ОСОБА_3 займався квартирою, меблями. Чоловік, ОСОБА_3 , постійно дарував позивачу квіти, піклувався про неї. Позивач має трьох дітей від першого шлюбу, між ними були гарні відносини, він їх дуже любив, а діти його поважали. Коли у 2012 році у позивача помер син, чоловік її дуже підтримав. ОСОБА_3 мав батьківський будинок біля м. Канева, за спільні кошти вони зробили у ньому ремонт, впорядкували земельну ділянку. У 2012 року ОСОБА_3 прооперували, позивач за ним доглядала. У 2014 році йому ампутували праву ногу, а у 2018 році йому стало погано, зробили операцію, однак він її не пережив, помер. ОСОБА_3 не знайомив позивача із своїми родичами та не повідомляв чи має братів або сестер. У позивача є сестра, яка проживає у м. Каневі, разом вони їздили один до одного в гості.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав заявлений позов та просив його задовольнити.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні показав, що знав ОСОБА_3 зі школи, вони разом навчалися з першого по четвертий клас, жили в одному селі. Із позивачем, ОСОБА_1 , познайомився, коли разом навчалися з восьмого класі, а коли вони перейшли до дев`ятого класу, то до них перейшов ОСОБА_3 . Свідку відомо, що коли закінчували школу, то ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мали почуття один до одного. ОСОБА_3 мав старшого брата, який закінчив медичну академію в м. Києві, після чого кудись поїхав та зв`язок із ним загубився. Це було іще за життя батьків ОСОБА_3 , які вже давно померли. Приблизно у 2006 - 2007 роках свідок зустрів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на параді у м. Каневі, вони виглядали як чоловік та жінка. Того разу вони приїхали разом до сестри позивача, яка проживає у м. Каневі. Батьки дружини свідка та батьки ОСОБА_3 були сусідами у селі, разом вони там зустрічалися, коли приїжджали щороку декілька разів на місяць. Свідок неодноразово підвозив позивача із чоловіком на зупинку, відвозив до її сестри у м. Канів. Позивач із чоловіком зробили ремонт у батьківській хаті в селі, впорядкували земельну ділянку. Свідок сприймав ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як жінку та чоловіка, вони все робили разом. Свідку відомо, що ОСОБА_3 був раніше одружений, дітей не мав. Свідок часто зізвонювався із ОСОБА_3 , спілкувалися, вітали один одного із святами. Раз на п`ять років бувала зустріч однокласників. Коли ОСОБА_3 , був сам, то залишався ночувати у свідка, а коли вони приїздили разом, то ночували у сестри позивача. У 2014 році позивач із ОСОБА_3 були у її сестри в гостях у м. Каневі, де ОСОБА_3 зробили операцію - ампутація ноги, свідок приходив до нього у лікарню.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показав, що знав ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 1970 року, разом вони навчалися у школі-інтернаті в 9-10 класах. Після закінчення школи зустрічалися із класом кожні 5 років, клас дружній. З 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стали жити разом, ОСОБА_3 хворів, а дружина, ОСОБА_1 , підтримувала його. З 2009 року всі разом зустрічалися на зустрічі випускників. Свідок підтримував зв`язок і з позивачем, і з її чоловіком, спілкувалися по телефону, бував у них в гостях, вони проживали як чоловік та дружина. Коли у 2012 році ОСОБА_3 зробили першу операцію, свідок його провідував. Також свідок зустрічав позивача із чоловіком, коли приїздив до м. Канева, де вони відвідували батьківську хату. Свідку відомо, що у позивача є сестра у м. Каневі, яку вони разом часто відвідували. Щодо родичів ОСОБА_3 , то така інформація свідку не відома, знає, що він був одружений та розлучився, дітей не мав.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що ОСОБА_3 вона знає з 1970 р., вони разом навчалися у школі-інтернаті, де також навчалася ОСОБА_1 . Вже тоді ОСОБА_3 симпатизував ОСОБА_1 . Після школи кожен із них мав своє життя. Кожні п`ять років всі бачилися на зустрічі випускників. Із ОСОБА_3 свідок часто спілкувалася по телефону. У 2009 році ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підійшли разом до свідка, на її робоче місце у м. Каневі, та він представив позивача як свою дружину, між ними були дуже гарні стосунки. В подальшому вони також часто зустрічалися у м. Каневі, де проживає сестра позивача, спілкувалися. Свідку не відомо про родичів ОСОБА_3 , знала, що він був розлучений. Знає, що перший чоловік ОСОБА_1 помер. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 жили разом у його квартирі в м. Києві, однак вони часто приїздили до м. Канева, до батьківської хати ОСОБА_3 , де зустрічалися по декілька разів на тиждень.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що знайома із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зі школи-інтернату, вже там вони були закохані один в одного, були парою. Після школи всі роз`їхалися, зустрічалися кожні п`ять років на зустрічах випускників. ОСОБА_1 була на зустрічі випускників тільки у 1992 році, з 2002 року ОСОБА_3 став розпитувати про неї. Свідок розповіла йому, що позивач поховала чоловіка, має трьох дітей, дала її номер телефону. Потім ОСОБА_3 розповів свідку, що спілкується із ОСОБА_1 , запропонував переїхати до нього, але вона сказала, що потрібно допрацювати до пенсії. У 2009 році ОСОБА_1 переїхала до ОСОБА_3 , у них були теплі стосунки та чудові сім`я. Він дуже любив дітей позивача, однак якось подзвонив свідку та повідомив, що у них сталося горе, - помер син, дружини, ОСОБА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом жили у Києві, однак часто приїздили до м. Канева, до сестри позивача, бували у селі, де залишилася батьківська хата ОСОБА_3 У 2012 році, на зустрічі випускників, ОСОБА_3 роздав кожній жінці по троянді, а ОСОБА_1 - подарував букет троянд, сказав, що цей букет для його дружини. У 2014 році, коли ОСОБА_3 ампутували ногу, свідок його провідувала у лікарні, він сказав, що із такою дружиною ніяких хвороб не боїться. Свідку відомо, що у ОСОБА_3 був брат, але він дуже давно кудись поїхав і зв`язок втратився, ОСОБА_3 розшукував брата, однак все марно.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у селищі Фрунзівка Одеської області (а.с. 192-193, 194).

19 червня 2002 року між ОСОБА_8 , продавцем, та ОСОБА_3 , покупцем, було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений ОСОБА_9 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (а.с. 5).

З 31 березня 2014 року по 24 квітня 2014 року ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Канівської ЦРЛ (а.с. 90, 91).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Грузії, помер у віці 63 років ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Києві, про що 17 травня 2018 року складено відповідний актовий запис № 8447 та цього ж дня відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління у місті Києві видано свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_2 (а.с. 107, 108).

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 оплатила поминальний обід у кафе «Сніжинка» у розмірі 2 000,00 грн, що підтверджується товарним чеком № 7 (а.с. 109).

Відповідно до Акту № 00000025 здачі-прийняття надання послуг від 18 травня 2018 року замовник, ОСОБА_1 , та виконавець, ФОП ОСОБА_10 , склали акт щодо надання виконавцем ритуальних послуг, як замовником отримані, та нею оплачено 2 380,00 грн (а.с. 110).

Замовником, ОСОБА_1 , відповідно до видаткової накладеної № --00000115 від 18 травня 2018 року, сплачено 3 010,00 грн за товари для поховання (а.с. 111).

Згідно із листом Київського міського відділу державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13 березня 2020 року № 91/20.1-07 проведеною перевіркою за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про шлюб відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відділі не виявлено (а.с.187).

29 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася із заявою, посвідченою Багдасаровою О.М. , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, у якій зазначила, що проживала із померлим ОСОБА_3 однією сім`єю, спадщину, яка залишилася після його смерті вона прийняла (а.с. 190).

У Спадковому реєстрі відсутня інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою № 52073677 від 29 травня 2018 року (а.с. 19).

29 травня 2018 року до Спадкового реєстру приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Гуд Л.М., внесено реєстраційний запис № 62483456 щодо реєстрації спадкової справи № 06-2018 до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 196).

У Спадковому реєстрі відсутня інформація про заповіти, спадкові договори, складені ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується інформаційною довідкою № 52073707 від 29 травня 2018 року (а.с. 197).

30 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Гуд Л.М., із заявою № 53 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом згідно ст. 1264 ЦК України на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 199), після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , з яким вона проживала однією сім`єю з 2009 року (а.с. 199).

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Гуд Л.М., від 30 листопада 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що не подано документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії - документи, що підтверджують факт її спільного проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини (а.с. 203).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом), крім того, важливою складовою є відсутність спору про право.

Як роз`яснено в п. 7 Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Метою встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як жінки та чоловіка є прийняття позивачко спадщини за законом у четверту чергу у відповідності до ст. 1264 ЦК України після смерті останнього.

Відповідно до частин першої, другої статті 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Тобто, поняття сім`ї дається через формулювання її ознак, головною з яких є наявність між її членами взаємних прав та обов`язків, що зумовлені їхнім спільним проживанням.

За приписами ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно із роз`ясненнями п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Зважаючи на те, що показання свідків не протирічать іншим зібраним по справі доказам, суд оцінює вказані показання як достовірні, та беручи до уваги вищенаведене, досліджені у судовому засіданні докази, в тому числі фотокартки, приходить висновку, що заявник ОСОБА_1 проживала однією сім`єю із ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з 14 грудня 2009 року до часу відкриття спадщини ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , вони мали взаємні права та обов`язки, були пов`язані спільним побутом.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Положеннями ст. 1258 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В силу ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Оскільки судом визнано доведеним факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із ОСОБА_3 з 14 грудня 2009 року по час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 , то вбачається наявність підстав для визнання ОСОБА_1 спадкоємцем за законом четвертої черги майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .

Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.п. 4.14, 4.15, 4.18. п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

За нормою ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріуси наділені повноваженнями щодо вчинення нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно із ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

За ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право власності на спадщину на нерухоме майно, тобто заміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язком, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України).

За ч.ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Пунктом 1.4 наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13.12.1995 року «Про затвердження Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб» визначалося, що державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів, за рахунок коштів власників нерухомого майна.

Таким чином, з викладеного вбачається, що до позивача ОСОБА_1 , як до спадкоємця четвертою черги за законом, після смерті ОСОБА_3 перейшли права на квартиру АДРЕСА_1 , які вона не має змоги оформити відповідно до вимог законодавства, у зв`язку з тим, що нею не було подано нотаріусу документів, що підтверджують факт проживання із спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини, що позбавляє позивача можливості набуття права власності на вказаний об`єкт нерухомості у позасудовому порядку. В той же час право власності ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно підтверджується матеріалами справи.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, яку висловив Пленум Верховного Суду України у п. 23 вказаної вище, де роз`яснюється, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та задоволення позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуд Лариса Миколаївна про визнання права власності.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 15, 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1264, 1268, 1269, 1297 Цивільного кодексу України, ст.ст. 34, 67 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджено наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, ст.ст. 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 209, 210, 247, 265, 315, 319, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуд Лариса Миколаївна ( АДРЕСА_4 ) про визнання права власності - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 14 грудня 2009 року до часу відкриття спадщини ОСОБА_3 -ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , спадкоємцем за законом четвертої черги, майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом як спадкоємця четвертої черги, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повний текст судового рішення складено 22 липня 2020 року.

Суддя: