Справа № 201/5304/20
Провадження № 2/201/2364/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2020 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Батманової В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до казенного підприємства «Південукргеологія» про стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05.06.2020 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до КП «Південукргеологія», в якому просить, стягнути на її користь з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 5 960,88 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 січня 2020 року по 05 червня 2020 року в розмірі 26 208,63 грн., витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві зазначає, що 10.01.2020 її звільнено за власним бажанням з посади провідного економіста КП «Південукргеологія». Підприємство не виплачувало позивачу заробітну плату, заборгованість з її виплати станом на момент звільнення становила 9 595,45 грн. Станом на 19.02.2020 відповідач частково виплатив позивачу заробітну плату в загальному розмірі 3 634,57 грн. Оскільки решту заборгованості з виплати заробітної плати відповідач не виплачує, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом і просила його задовольнити.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Батмановій В.В.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до КП «Південукргеологія» про стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку.

Представником відповідача суду надано відзив на позовну заяву, яким позовні вимоги визнані частково, в частині стягнення з відповідача лише заборгованості по заробітній платі в розмірі 5 960,88 грн., в іншій частині просив відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що наказом № 3-к від 08 січня 2020 року ОСОБА_1 звільнена за власним бажанням з посади провідного економіста КП «Південукргеологія».

Згідно з довідкою № 06-10/01-20, виданою КП «Південукргеологія» 10.01.2020 року ОСОБА_1 , станом на 10.01.2020 заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати становить 9 595,45 грн.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

У частині другій 233 КЗпП України зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналіз змісту частини другої статті 233 КЗпП України свідчить про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

Вказана правова позиція зазначена в Постанові Верховного Суду |Касаційний цивільний суд, від 05.12.2018, № 134/1781/16-ц|61-23397св18.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм трудового законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до КЗ «Південукргеологія» і необхідність їх задоволення частково, виходячи з того, що заборгованість з виплати заробітної плати станом на 10.01.2020 становить 5 960,88 грн., що не заперечує відповідач, а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 11 січня 2020 року по 05 червня 2020 року складає 18 007,29 грн., оскільки за вказаний період кількість робочих днів дорівнює 101, а не 147, як зазначає позивач.

Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог позивача, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору в розмірі 840,80 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 81, 82, 89, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до казенного підприємства «Південукргеологія» про стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку задовольнити частково.

Стягнути з казенного підприємства «Південукргеологія» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість із виплати заробітної плати в розмірі 5 960 (п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят) грн. 88 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 11 січня 2020 року по 05 червня 2020 року в розмірі 18 007 (вісімнадцять тисяч сім) грн. 29 коп., а разом 23968 (двадцять три тисячі дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 17 коп.

Стягнути з казенного підприємства «Південукргеологія» () на користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Батманова