ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3239/20 Справа № 208/5475/17 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 листопада 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Алекса Людмила Миколаївна, про визнання частково недійсним договору довічного утримання та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що її мати була рідною сестрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 стала дружиною ОСОБА_4 .

За подружнє життя подружжя ОСОБА_5 не мало своїх дітей. ЇЇ матір ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 фактично замінила їй матір.

Подружжя Смолякових мешкало і було зареєстровано у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала їм на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 грудня 2000 року, виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська, згідно з розпорядженням № 5п/2016-р від 11 грудня 2000 року. В ОКП «ДБТІ» право власності на їх імена було зареєстровано в реєстрову книгу № 135 за реєстровим № 21830.

Вона після одруження переїхала до м.Стаханов Луганської області, а її тітка ОСОБА_7 разом із чоловіком ОСОБА_4 мешкала у м. Кам`янське (колише - Дніпродзержинськ), але вона завжди підтримувала з ними стосунки.

Відповідачка ОСОБА_2 є племінницею ОСОБА_4

12.07.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 як відчужувачами майна - квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 як набувачем майна, укладено договір довічного утримання (догляду).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер.

Після смерті чоловіка тітки, вона як єдина рідна людина ОСОБА_7 , забрала її проживати до себе у м. Стаханов Луганської області.

У 2010 році її тітка ОСОБА_7 виявила бажання залишити їй квартиру АДРЕСА_1 .

Після чого ОСОБА_7 було подано позов до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області заявлений до ОСОБА_2 , 3-ої особи приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Алекси Л.М., про визнання договору довічного утримання частково недійсним, розірвання договору довічного утримання, визнання права власності.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.03.2010 року позовні вимоги було задоволено, визнано договір довічного утримання, укладений 12.07.2006 року частково недійсним в частині передачі права власності за договором ОСОБА_4 , розірвано договір довічного утримання, укладений 12.07.2006 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , визнано за ОСОБА_7 , ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.11.2010 року рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 10.03.2010 року в частині визнання частково недійсним договору довічного утримання, а саме в частині передачі права власності за договором ОСОБА_4 , в частині визнання права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 та в частині розірвання договору довічного утримання від 12.07.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , скасовано. У цих позовних вимогах ОСОБА_7 було відмовлено.

Але, рішення цього ж суду в частині розірвання договору довічного утримання, укладеного 12.07.2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , залишено без змін.

Рішення в частині визнання за ОСОБА_7 права власності на квартиру АДРЕСА_1 - змінено, визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину зазначеної квартири.

Не погодившись із зазначеним рішенням апеляційної інстанції ОСОБА_7 звернулася до касаційної інстанції, але касаційна скарги ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 02.02.2011 року була повернута.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 07.09.2011 року ОСОБА_7 було поновлено строк на подання касаційної скарги на Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.11.2010 року, але касаційна скарга залишена без руху для усунення недоліків.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 25.11.2011 року касаційна скарга ОСОБА_7 визнана неподаною та повернута особі, з підстав невиконання ухвали від 07.09.2011 року.

23.01.2012 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 23.01.2012 року у задоволені клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.11.2010 року відмовлено.

У листопаді 2012 року ОСОБА_7 знов подано касаційну скаргу на зазначене рішення, але ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 21.11.2012 року, касаційна скарга знов залишена без руху для усунення недоліків при подачі касаційної скарги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 28.12.2012 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_8 ..

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_7 ..

13.02.2013 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України повернуто частково сплачений ОСОБА_7 судовий збір.

27.02.2013 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України розглянута касаційна скарга ОСОБА_7 подана у лютому 2013 року та відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Після смерті тітки ОСОБА_7 вона звернулася із позовом до Територіальної громади міста в особі Дніпродзержинської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перша дніпродзержинська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.12.2014 року (справа № 208/6698/14), її було задоволено, та визнано за нею право власності на 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 тітки ОСОБА_7 .

Зазначене рішення від 03.12.2014 року набрало законної сили 14.12.2014 року.

А тому, враховуючи, що за життя ОСОБА_7 , будучи її рідною тіткою висловлювала бажання передати квартиру № 50 у спадок їй як єдиній рідній племінниці, та те, що при укладанні оспорюваного договору чоловік тітки ОСОБА_4 хворів, і не міг віддавати звіт всьому що відбувалося, та помер на другий день після посвідчення договору, та що нотаріус діяв на час посвідчення договору не у відповідності до законодавства, яке обмежувало посвідчення таких договорів, просила суд: поновити їй строк для звернення до суду із позовом; визнати недійсним договір довічного утримання від 12.07.2006 року, в частині укладення його між ОСОБА_4 , як відчужувачем майна, та ОСОБА_2 , як набувачем майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Алекса Л.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1236; визнати за нею, як спадкоємицею п`ятої черги за законом після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 28,8 кв.м, загальною площею 43,8 кв.м, яку вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції неправильно викладено обставини справи, неповно викладено позиції позивача та показань свідків. В заперечення законності договору довічного утримання від 12.07.2006 р. зазначає, що нотаріус не мав права засвідчувати такий договір.

Відповідач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є спадкоємицею за заповітом своєї тітки ОСОБА_7 , яка за своє життя перебувала у зареєстрованому 26.12.1970 року шлюбі зі ОСОБА_4 (том.1, а.с.16), дітей у них не було.

12.07.2006 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір довічного утримання з відповідачем по справі ОСОБА_2 (том 1, а.с.17), який був посвідчений 12.07.2006 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Алекса Л.М., зареєстровано в реєстрі № 1236.

Відповідач ОСОБА_2 є племінницею померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 ..

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторне) видане Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 890 від 13.07.2006 року (том 1, а.с. 181).

За своє життя ОСОБА_7 , почавши проживати із позивачкою, видала довіреності на її ім`я на право від її імені вчиняти дії та правочини щодо експлуатації та розпорядження: обміняти, здати в оренду, найом, продати за ціну та на умовах на свій розсуд, одну другу частину квартири за номером АДРЕСА_1, яка була посвідчена приватним нотаріусом Дербіною Р.Є. 07.04.2008 року, зареєстровано за № 745 (том 1, а.с. 157), та довіреність від 18.11.2010 року посвідчену приватним нотаріусом Стахановського міського нотаріального округу Кондратовим М.О., зареєстрованою в реєстрі за № 592 (том 1, а.с.158), довіреність на дії пов`язані з розпорядженням грошовими активами та представництвом в банківських та інших фінансових установах, посвідчену 18.11.2010 року приватним нотаріусом Стахановського міського нотаріального округу Кондратовим М.О., зареєстрованою в реєстрі за № 592 (том 1, а.с. 159), довіреність на представництво інтересів ОСОБА_7 в усіх судових та органах державної виконавчої служби, зі всіма правами сторін учасників процесу на здійснення всіх дій, посвідчену 18.11.2010 року приватним нотаріусом Стахановського міського нотаріального округу Кондратовим М.О., зареєстрованою в реєстрі за № 590 (том 1, а.с. 160).

У 2010 році ОСОБА_7 подано позов до ОСОБА_2 , 3-ої особи приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Алекси Л.М., в якому вона просила визнати укладений нею та її померлим чоловіком ОСОБА_4 договір довічного утримання від 12.07.2006 року із ОСОБА_2 , за наслідком розгляду якої Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.03.2010 року ухвалено рішення по цивільній справі № 2-166/10, яким було позовні вимоги задоволено та оспорюваний договір розірвано, як в частині договору з самою ОСОБА_7 так і в частині укладеного договору з її померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 чоловіком ОСОБА_4 (том 1, а.с. 18-19).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.11.2010 року (том 1, а.с. 20), рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.03.2010 року скасовано в частині визнання частково недійсним договору довічного утримання, а саме в частині передачі права власності за договором ОСОБА_4 ; в частині визнання права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 та в частині розірвання договору довічного утримання від 12.07.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , у цих позовних вимогах ОСОБА_7 відмовлено.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська в частині розірвання договору довічного утримання, укладеного 12.07.2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 залишено без змін.

У січні 2011 року ОСОБА_7 звернулася з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.11.2010 року, але за наслідком вчинених процесуальних дій пов`язаних з касаційним провадженням, як самої ОСОБА_7 так і ОСОБА_1 , яка в зазначеній справі діяла в якості представника позивача, в період з 02.02.2011 року 23.09.2013 року (том 1, а.с. 21-34), було відмовлено у відкритті касаційного провадження.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_7 , що підтверджено свідоцтвом про смерть виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції у Луганській області від 01.02.2013 року, актовий запис № 150 (том 1, а.с. 38).

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Після смерті ОСОБА_7 , позивачка ОСОБА_1 звернулася із позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області суду від 03.12.2014 року (том 1, а.с. 35-36) визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спірної квартири, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 тітки ОСОБА_7 , яке набрало законної сили 14.12.2014 року.

Фактично на час звернення із даним позовом відповідачка ОСОБА_2 є власницею 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору довічного утримання від 12.07.2006 року, в частині договору між ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (том 1, а.с. 43-44).

Інша 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , належить на праві власності позивачу на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.12.2014 року (том 1, а.с. 35), в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 .

Згідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 08.01.2011 року (том 1, а.с. 154), 27.12.2010 року ОСОБА_1 звернулася з заявою про перевірку підписів у договорі довічного утримання, укладеного ОСОБА_4 та ОСОБА_7 і ОСОБА_2 , за наслідком розгляду якої встановлено відсутність у діях ОСОБА_2 ознак злочину чи правопорушення, та у порушенні кримінальної справи відмовлено з підстав п. 1 ст. 6 КПК України.

Таким чином, на час смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , відкрилася спадщина, в яку входила 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , та право власності на яку набула ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом на підставі судового рішення від 03.12.2014 року (том.1, а.с. 35).

При цьому, право власності на іншу 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , а тому згідно до приписів ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини не входила.

Позивач, виступаючи як представник позивача ОСОБА_7 у цивільній справі за № 2-166/10, своїм правом в порядку, передбаченому ст.55 ЦПК України, не скористалася та звернулася 04.10.2017 року з позовом, заявленим особисто як позивачем на захист власних прав.

Будучи спадкоємцем померлої ОСОБА_7 , що підтверджено рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.12.2014 року у справі № 208/6698/14 (том 1, а.с. 35), ОСОБА_1 має права на спадкування належних прав і обов`язків померлої особи, які остання мала на час смерті.

А тому враховуючи, що таких прав у вигляді права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належила за життя її чоловіку ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 на час своєї смерті не мала, а тому перехід таких майнових прав до її спадкоємців, зокрема ОСОБА_1 не є можливим.

Крім того, звертаючись із позовом ОСОБА_1 заявляє вимоги на захист власних прав, свобод та інтересів, посилаючись на їх порушенням укладеним 12.07.2006 року договором довічного утримання, стороною у якому вона не є, та відносно частки ОСОБА_4 , спадкоємицею якого вона також не була та жодних прав, інтересів та свобод, які існували б на час укладення такого договору, не мала.

Також судом першої інстанції враховано, що фактично оспорюваний договір довічного утримання від 12.07.2006 року є припиненим, з підстав ч. 2 ст. 755 ЦК України.

Встановивши зазначені обставини справи, суд першої інстанції, на підставі ст.ст.744, 748, 755, 1217, 1265, 1270 ЦК України, ухвалив обгрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції неправильно викладено обставини справи, підлягають відхилено, оскільки судом в повному обсязі встановлено фактичні обставини справи, що ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах та підтверджують висновки суду.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд неповно виклав позицію позивача та показання свідків, законності рішення суду першої інстанції не спростовують і не є підставою для його скасування.

Викладенні в апеляційні скарзі заперечення щодо дійсності договору довічного утримання були предметом розгляду суду першої інстанції, їм надана належна правова оцінка, яка додаткового правового аналізу не потребує, з якою погоджується колегія суддів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо встановлених обставин не спростовують, фактично зводяться до переоцінки відповідачем доказів та особистого тлумачення норм матеріального права. Передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова