справа № 489/1555/19 провадження №2/489/153/20
РІШЕННЯ

Іменем України

16 липня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судових засідань Долгорученко Т.С.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини

встановив:

В березні 2019 року представник позивача звернулась до суду з позовом в якому просила визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з позивачем.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 15.03.2002 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народились сини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.09.2017 шлюб між сторонами було розірвано, при цьому за взаємною згодою сторін діти залишились проживати разом з матір`ю. Враховуючи категоричне небажання відповідача проживати разом з позивачем, останній почав проживати окремо. На даний час з нього стягуються аліменти на утримання дітей, які він сумлінно сплачує. Викладене свідчить про те, що позивач сумлінно та добровільно виконує покладені на нього обов`язки по утриманню дітей, та має такі ж права на участь у їх вихованні як і матір. Проте відповідач перешкоджає побаченням з дітьми і не дозволяє спілкуватися з ними, більше того, вона без будь-якого погодження з позивачем змінила місце їх проживання на місто Суми, де проживає її матір.

Позивач має можливість і бажання щоб молодший син ОСОБА_5 проживав разом із ним, та вважає, що це в інтересах останнього, виходячи з наступного. На цей час він має власний бізнес, є фізичною особою-підприємцем та самостійно встановлює свій робочий графік з огляду на необхідність, тому має час відводити дитину до школи, займатися із ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про нього. Має стабільний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, допомогу у вихованні дітей йому надають батьки, які проживають у місті Миколаєві. В той час як відповідач не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання дітей, мешкає з дітьми у своєї матері у приміщенні, яке не повноцінно облаштоване всім необхідним для розвитку дитини, не може забезпечувати умови для нормального розвитку дитини, його навчання.

У зв`язку із цим позивач вважає, що проживання сина разом з ним відповідатиме його інтересам. В м.Миколаєві дитина має усталені соціальні зв`язки, а позивач має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатись вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не змозі. Разом з тим, відповідач запевняє, що не чинитиме жодних перешкод у спілкуванні відповідача із сином та готовий зі свого боку всіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері. Вважає, що перебування сина в сім`ї відповідача негативно впливає на його виховання та здоров`я. Відповідач не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров`я дитини умов проживання.

Щодо старшого сина то враховуючи його вступ до навчального закладу міста Суми й особисте бажання продовжити навчання в ньому, питання щодо визначення його місця проживання не ставиться.

Відповідач надала до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись на наступне. Відповідач ніколи не перешкоджала спілкуванню позивача з дітьми. Дмитру на даний час 16 років, а ОСОБА_7 11 років, тобто діти достатньо дорослі, мають особисті засоби зв`язку, приєднані до мережі інтернет і в силу свого віку самі обирають з ким їм спілкуватись. Крім того, позивачу достеменно відома адреса проживання дітей, але жодного разу він не захотів їх навідати. Кожна зі сторін має самостійний дохід, який може забезпечити дитині належні умови проживання, виховання та навчання. Матеріально-побутові умови та рівень комфорту, які може забезпечити дитині мати, істотно не відрізняються від умов, які на даний час пропонує батько, в позові не наведено відмінність умов, які пропонує батько від тих які вже на сьогодні має дитина.

Також зазначила, що її проживання з дітьми в спірній квартирі в місті Миколаєві є неможливим, оскільки в березні 2019 року позивач змінив в ній замки, а в квітні 2019 року написав заяву на припинення електропостачання у квартирі. Відповідач в жодному разі не проживає на два міста, та діти не перебувають на утриманні бабусі. За ті мінімальні аліменти, які сплачує позивач, діти дійсно перебувають тільки на утриманні відповідача. Відповідач зазначає, що молодший син із задоволенням ходить до школи в місті Суми, має багато друзів, його бабуся і дідусь з ним поруч. Дитина знаходиться в спокійній психологічній обстановці, має всі необхідні речі та одяг, сучасну техніку, велосипед, дитяча кімната об лаштована новими меблями. Крім того, не зрозуміло чому за примхою позивача діти повинні бути роз`єднані. За такого, відповідач вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що викладені у відзиві обставини не відповідають фактичним обставинам справи. Так, позивач жодних перешкод для проживання відповідача і дітей у квартирі ніколи не створював. Факт зміни замка у квартирі та виклик представників комунальних служб пов`язаний з тим, що виїхавши до міста Суми, відповідач не попередила про це позивача, по квартирі утворилась значна заборгованість з комунальних платежів, а відвідавши квартиру позивач побачив в ній сліди перебування сторонніх осіб. Вивізши дітей до міста Суми, відповідач проживала в квартирі до лютого 2019 року, залишивши дітей на опіку своїх батьків. Крім того проживала в місті Миколаєві саме в квартирі позивача майже весь квітень 2019 року. Також звертає увагу, що позивач має постійну роботу, яка прив`язана до міста Миколаєва, вивезення дітей до іншого краю країни, до міста з яким відсутнє нормальне регулярне транспортне сполучення, значно ускладнило можливість відвідувати дітей. Після цього спілкування з дітьми звелося лише до телефонних дзвінків, в той же час, протягом останніх двох місяців на жоден його дзвінок ніхто не відповів, відсутні відповіді на листи в соціальних мережах.

Твердження відповідача про психологічний тиск з боку позивача на неї та дитину є наклепом, оскільки саме відповідач створює конфліктні ситуації у їх спільному спілкуванні, в яких звинувачує позивача та доводить це до відома дітей. Позивач стверджує, що в спілкуванні з дітьми жодного разу не підіймав питань їх відносин з відповідачем.

Щодо акту обстеження умов проживання дитини представник позивача зазначив, що не зрозуміло хто і на підставі чого надав повноваження зазначеним особам такий акт складати. Крім того, останні у цих правовідносинах є безсумнівно сторонніми людьми, які не мають жодного відношення до виховання дитини. Що стосується експертного психолого-педагогічного висновку, то не зрозуміло коли він взагалі складався, відзив на позов не містить жодних доказів існування такого спеціаліста, та наявності в нього повноважень та прав складати такий висновок. За такого вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов. Також зазначила, що дитина хоче проживати у місті Суми.

Заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Представник Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності.

Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської області свого представника у судове засідання не направила, причини його неявки суду не повідомила.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва по справі №489/3507/17 від 12.09.2017.

Від вказаного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського обласного управління юстиції, актовий запис №99, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №1468.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що з листопада 2017 року відповідач з дітьми проживає в місті Суми в будинку своєї матері.

Відповідно до довідки Миколаївської гімназії №41 Миколаївської міської ради Миколаївської області №19 від 25.01.2019 ОСОБА_6 дійсно навчався в Миколаївській гімназії №41 з п`ятого класу (12.06.2013) по дев`ятий клас. Вибув згідно наказу №237від 08.06.2018 в зв`язку з переїздом до міста Суми. З 01.09.2018 ОСОБА_6 навчається у коледжі Сумського аграрного університету за спеціальністю «Право», що підтверджується довідкою вказаного коледжу №154 від 13.05.2019.

Згідно довідки Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №42 №17/02-24 від 25.01.2019 ОСОБА_5 навчався в ЗОШ №43 м. Миколаєва з першого класу (01.09.2015) по третій клас. Вибув згідно наказу №47-у від 31.10.2017 у зв`язку з переїздом до міста Суми.

Як вбачається з довідки Комунальної установи Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №7 імені Максима Савченка Сумської міської ради №159 від 17.05.2019 ОСОБА_5 навчається в комунальній установі Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №7 ім. Максима Савченка у четвертому класі. Зі слів класного керівника за період навчання і по теперішній час батько учня не спілкувався з класним керівником, не брав участі в батьківських зборах та інших заходах класного колективу, не цікавився життям свого сина.

Згідно характеристики вищевказаного комунального закладу від 17.05.2019 №160 ОСОБА_5 регулярно відвідує школу, проживає разом зі своєю сім`єю (матір`ю, рідним братом, бабусею та дідусем). За учнем здійснюється постійний догляд, його мати якісно виконує батьківські обов`язки, у її відношенні до сина простежується турбота та піклування. Вона систематично відвідує школу, цікавиться шкільним життям та успіхами ОСОБА_7 . Батько за час навчання сина у закладі успіхами дитини не цікавився.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 30.06.2020, спеціалістом Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради ОСОБА_8 було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_4 з дітьми, та встановлено, що остання проживає з синами ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , та батьками ( ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ) за адресою: АДРЕСА_1 у якому проживає родина одноповерховий, складається із п`яти кімнат, кухні, коридору та санвузла. У будинку наявні необхідні для проживання меблі та побутова техніка. Умови для проживання, навчання та виховання дітей за даною адресою створені добрі. Для кожного з дітей є окрема кімната, в кімнаті Нікіти є двоспальне ліжко, письмовий стіл, книжні полиці, комод, шафа для одягу, комп`ютер та принтер, ігрова приставка. Дитина забезпечена одягом, засобами гігієни, канцтоварами.

Як слідує із висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 від 08.07.2020 Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради не підтримує позовні вимоги ОСОБА_12 та вважає недоцільним визначення проживання дитини з батьком.

З висновку вбачається, що малолітній ОСОБА_5 з ІНФОРМАЦІЯ_3 2017 року проживає в місті Суми з матір`ю, ОСОБА_4 , якою створені належні умови для проживання та виховання дитини. Під час обстеження умов проживання з ОСОБА_7 велася бесіда в ході якої хлопчик повідомив, що йому добре жити з мамою, бабусею та дідусем, він має багато друзів за місцем проживання і у школі. В ході бесіди ОСОБА_7 сказав, що хоче жити з мамою, а з батьком жити не хоче.

Також матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що 10.04.2019 відповідач звернулась з заявою до Інгульського ВП ГУНП України в Миколаївській області у зв`язку з тим, що 10.04.2019 вона не змогла потрапити до своєї квартири за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки замки були змінені.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.01.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України).

Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини , сім`ї, свого народу та Батьківщини .

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальності своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Судом встановлено, що з листопада 2017 ІНФОРМАЦІЯ_2 малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю, ОСОБА_4 в місті Суми. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем створено всі належні умови для проживання дитини. При цьому, судом також не встановлено обставин, які можуть перешкоджати проживанню дітей з батьком.

Доводи позивача стосовно того, що в інтересах дитини проживати саме із батьком, оскільки він проживає в житловому будинку з кращими умовами проживання та умовами для розвитку дитини, на думку суду є недостатніми для визначення місця проживання дитини з ним та перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі їм дітей.

Також позивачем не надано належних та допустимих доказів що перебування дитини в сім`ї відповідача негативно впливає на його виховання й здоров`я, тому такі твердження позивача носять характер припущення.

Безпідставним є доводи позивача про неможливість відповідача забезпечити дитину безпечними для здоров`я дитини умовами проживання та належним вихованням, оскільки вони спростовуються актом обстеження умов проживання від 30.06.2020, висновком Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 від 08.07.2020 та характеристикою Комунальної установи Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №7 імені Максима Савченка Сумської міської ради від 17.05.2019 №160.

При цьому, суд не приймає до уваги надані відповідачем акт обстеження умов від 25.05.2019, який складений фізичними особами, повноваження на складання акту якими не підтверджено, та експертний психолого-педагогічний висновок роботи практичного психолога щодо психоемоційного стану ОСОБА_13 , який не містять дати його складання, оскільки вони не є допустимими й достовірними доказами в розумінні статей 78, 79 ЦПК України.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи висновок органу опіки та піклування, а також те, що дитина протягом останніх трьох років проживає з матір`ю, де створені всі належні умови для його проживання та виховання, навчається в місцевій школі, де йому подобається та де він має друзів, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, враховуючи прихильність дитини до матері, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Згідно пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Інформація про учасників справи:

позивач ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

треті особи: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, місцезнаходження: м. Суми, вул. Харківська, 35; Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської області, місцезнаходження: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 1.

Повний текст судового рішення складено 23.07.2020.

Суддя І.В.Коваленко