ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

іменем України

17 липня 2020 року м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі: Баранюк О.В.

з участю представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

встановив:

03 лютого 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У позовній заяві покликається на ту обставину, що 20 квітня 2019 року відповідач у справі ОСОБА_4 , перебуваючи на території подвір`я будинку АДРЕСА_1 , з метою залякування та маючи умисел викликати у позивача по справі побоювання за своє життя, тримаючи у руках предмет, зовні ідентичний пістолету «Макарова», направивши в сторону позивача, погрожував вбивством, тобто виразив зовні намір позбавити його життя, чим викликав в позивача ОСОБА_3 сприйняття даних дій як реальної загрози своєму життю. Вина відповідача у вчинені вищезазначених неправомірних дій щодо позивача встановлена вироком Володимир-Волинського міського суду від 11 грудня 2019 року у справі № 154/1844/19, яким ОСОБА_4 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк один рік. Під час розгляду вищезазначеного кримінального правопорушення цивільний позов потерпілим не заявлявся.

Кримінальним правопорушенням позивачу завдано матеріальну шкоду в розмірі 2652,80 грн. та моральну шкоду, яка ним оцінюється у 15000 грн.

Розмір завданих матеріальних збитків обґрунтовує тим, що кримінальне провадження за ознаками ч.1 ст. 129 КК України відносно ОСОБА_4 було предметом розгляду Володимир-Волинським міським судом у справі № 154/1844/19, у якому він, як потерпілий, прийняв участь у восьми судових засіданнях у справі. Оскільки він навчається та проживає у м.Рівне, то для участі в судових засіданнях він витрачав кошти на проїзд автобусом загального сполучення від м.Рівне до м. Володимир-Волинський та в зворотньому напрямку. Відповідно до довідки Володимир-Волинської автостанції вартість проїзду від м. Рівне до м.Володимир-Волинський становить 165 грн. 80 коп. в одну сторону, а тому витрати на проїзд, пов`язані із участю позивача в кримінальному проваджені, у вчиненні якого відповідач визнаний винуватим, становлять 165,80x2x8= 2652,80 грн.

Вказані витрати позивача спричинені неправомірними діями ОСОБА_4 , перебувають у безпосередньому зв`язку із неправомірними діями відповідача, а тому є матеріальною шкодою, завданою позивачу та такою, що підлягає відшкодуванню.

Окрім цього, неправомірні дії відповідача, а саме погрози вбивством із застосуванням пістолета, які були сприйняті позивачем як реальна загроза життю та здоров`ю, викликали неабиякі моральні страждання у позивача, мали наслідком нервовий стрес. Реальними погрозами вбити позивача відповідач порушив нормальний спосіб життя, викликав страх та побоювання за своє життя та здоров`я, образу за неправомірне та зухвале приниження своїх прав . Після отримання зухвалих погроз довгий час мали місце головні болі та безсоння позивача, для відновлення свого душевного стану позивач був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав, для відновлення свого здоров`я. Він має побоювання щодо повторних нападів з боку відповідача та продовжує морально страждати. Враховуючи вищевикладені обставини, завдана неправомірними діями відповідача моральна шкода оцінюється позивачем у розмірі 15 000 гривень

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача 2652,80 грн. матеріальної шкоди , 15000,00 грн. моральної шкоди, а також понесені судові витрати у справі в розмірі 3 840,80 грн.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 лютого 2020 року позовну заяву прийнято та відкрито провадження.

10 березня 2020 року відповідач ОСОБА_4 подав суду відзив на позовну заяву, заперечивши позовні вимоги та судові витрати. Просить відмовити в задоволенні позову.

12 травня 2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив.

У той же день ухвалою суду було закінчено підготовче провадження у справі.

У судове засідання сторони не з`явились, направили своїх представників.

Представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у тексті позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні за безпідставністю та недоведеністю вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Володимир-Волинського міського суду від 11 грудня 2019 року у справі № 154/1844/19, яким ОСОБА_4 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

Вироком встановлено вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 за наступних обставин: 20 квітня 2019 року, близько 10 год. 20 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи на території подвір`я будинку АДРЕСА_1 , з метою залякування та маючи умисел викликати у потерпілого ОСОБА_3 побоювання за своє життя, тримаючи у руках, демонстрував пневматичний пістолет, типу «Пістолет Макарова», направивши його в сторону потерпілого, чим погрожував вбивством, тобто виразив зовні намір позбавити його життя, чим викликав у потерпілого ОСОБА_3 сприйняття даних дій, як реальної загрози своєму життю.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд виходив з наступного. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред`явити позов про її відшкодування. Пунктом 3 цієї ж постанови встановлено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Окрім цього, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди« (зі змінами та доповненнями) було роз`яснено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб в розмірі відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суд, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних, душевних, психічних і фізичних страждань, яких він зазнав, характер немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення), враховуючи тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також його молодий вік, приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди ґрунтуються на законі та підтверджуються належними та допустимими доказами по справі та повинні бути стягнуті з відповідача.

З огляду на тривалість вказаних страждань, а також тієї обставини, що неправомірні дії відповідача, а саме погрози вбивством із застосуванням пістолета, які були сприйняті позивачем як реальна загроза життю та здоров`ю, викликали неабиякі моральні страждання у позивача, мали наслідком нервовий стрес. Реальними погрозами вбити позивача відповідач порушив нормальний спосіб життя, викликав страх та побоювання за своє життя та здоров`я, образу за неправомірне та зухвале приниження своїх прав, позивач має побоювання щодо повторних нападів з боку відповідача та продовжує морально страждати, оскільки відповідач є сусідом батьків позивача, з яким у нього також неприязні стосунки, тому суд визнає заявлений розмір моральної шкоди справедливою та достатньою сатисфакцією, у зв`язку з чим, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача завданих йому збитків, оскільки він, як потерпілий, взяв участь у восьми судових засіданнях у справі, так як навчається та проживає у м.Рівне, то для участі в судових засіданнях він витрачав кошти на проїзд автобусом загального сполучення від м.Рівне до м. Володимир-Волинський та в зворотному напрямку. Відповідно до довідки Володимир-Волинської автостанції вартість проїзду від м. Рівне до м.Володимир-Волинський становить 165 грн. 80 коп. в одну сторону, а тому витрати на проїзд, пов`язані із участю позивача в кримінальному проваджені, у вчиненні якого відповідач визнаний винуватим, становлять 165,80x2x8=2652,80 грн., оскільки на їх підтвердження суду не надано проїзних квитків, які би підтверджували обставини, вказані позивачем.

У відповідності до вимог ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди відноситься до обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст..81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, суд вважає, що в цій частині необхідно відмовити за необґрунтованістю позовних вимог.

Понесені позивачем судові витрати суд стягує з відповідача відповідно до задоволених позовних вимог, при цьому стягує також половину понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 80, 81, ч.1 ст. 141, 263, 265, 279 ЦПК України, на підставі ст.ст.22, 23, 1166, 1167 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 15 000 грн. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та 1000 грн. витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Позивач: ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня вручення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 липня 2020 року.

Головуючий:/-/ підпис.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду О.В. Лященко