УХВАЛА

22 липня 2020 року

м. Київ

справа №1003/13045/12

провадження № 61-9151ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Останньою постановою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2016 року залишено без змін.

У червні 2020 року АТ «КБ «Приват Банк» подало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Для касаційних скарг, поданих після 08 лютого 2020 року, законодавцем встановлений новий порядок подання та підстави звернення особи з касаційною скаргою до суду.

Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.

Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом до розгляду (стаття 392 ЦПК України). Положеннями цієї статті передбачено, що у касаційній скарзі повинні бути зазначені підстави касаційного оскарження.

У даній справі скаржник оскаржує в касаційному порядку рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції за результатами перегляду рішення суду в апеляційному порядку, право на касаційне оскарження яких передбачене пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Так скаржник посилається на те, що судом апеляційної інстанції не було враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16 липня 2018 року у справі №234/16461/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі №202/29195/13-ц щодо страхування предмету застави.

Диспозиція пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України передбачає, що оскаржуючи судове рішення апеляційного суду внаслідок застосування цим судом норми права без врахування правового висновку Верховного Суду в касаційній скарзі крім іншого необхідно зазначати, яку саме норму права неправильно на думку скаржника застосував суд апеляційної інстанції. Однак, АТ «КБ «Приват Банк» вказану вимогу закону виконано не було.

Крім того, в касаційній скарзі АТ «КБ «Приват Банк» порушує питання про поновлення строку касаційного оскарження, в обґрунтування якого посилається на те, що копію оскаржуваної постанови отримано скаржником 17 березня 2020 року. Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2020 року касаційну скаргу повернуто скаржнику. На підставі викладеного вважає, що строк касаційного оскарження пропущений з поважних причин та просить його поновити.

Вивчивши дану заяву, суд дійшов висновку про те, що причини пропуску строку є неповажними, виходячи з таких підстав.

За правилами статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Так повний текст оскаржуваної постанови складено 24 лютого 2020 року. Строк на касаційне оскарження сплинув 25 березня 2020 року. Касаційну скаргу подано засобами поштового зв`язку 19 червня 2020 року, тобто, поза межами передбаченого законом строку. На підтвердження поважності причин пропуску строку касаційного оскарження АТ «КБ «Приват Банк» не надано письмових доказів. В свою чергу суд позбавлений права поновлювати процесуальний строк, ґрунтуючись лише на твердженнях учасника справи, не обґрунтованих належним чином доказами.

За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки скаржником не виконані в повній мірі вимоги статті 392 ЦПК України щодо оформлення касаційної скарги та скаргу подано поза межами строку касаційного оскарження.

За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

З урахуванням вищенаведеного касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш