Справа №:755/5316/20
Провадження №: 4-с/755/157/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" липня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Міроненко С.П.,

представника скаржника - Буднік О .П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» на протиправну бездіяльність приватного виконавця, суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Солонько Микола Миколайович, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , -

у с т а н о в и в:

09.04.2020 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» на протиправну бездіяльність приватного виконавця, суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Солонько Микола Миколайович, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якій скаржник просить визнати протиправними дії приватного виконавця при винесенні постанови про повернення виконавчого документа та скасувати відповідну постанову.

Вимоги скарги мотивовано тим, що 21.02.2019 року Київським апеляційним судом було прийнято постанову, якою в погашення боргу ОСОБА_3 перед товариством за кредитним договором від 25.05.2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - кв. АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , шляхом проведення прилюдних торгів, а також покладено на відповідача понесені позивачем судові витрати. 13.03.2019 року представник товариства отримав у Дніпровському районному суді м. Києва два виконавчі листи стосовно двох боржників та 15.07.2019 року звернувся до приватного виконавця Солонька М.М. з вдова заявами про примусове виконання виконавчих листів виданих Дніпровським районним судом м. Києва щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Постановами від 15.07.2019 року приватний виконавець відкрив ВП №59552620 по боржнику ОСОБА_3 та ВП №59552878 по боржнику ОСОБА_4 25.07.2019 року приватний виконавець виніс постанови про опис та решт майна (коштів) боржника, якими проведено опис та арешт Ѕ частини кв . АДРЕСА_1 по боржнику ОСОБА_3 у ВП №59552620 та Ѕ частини кв . АДРЕСА_1 по боржнику ОСОБА_4 у ВП №59552878. 29.07.2019 року приватним виконавцем по обом виконавчим провадженням винесені постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності. 29.08.2019 року приватний виконавець повідомив сторін виконавчого провадження про визначення вартості майна боржників. При цьому, згідно листа Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 23.08.2019 року виявилось, що в іпотечній квартирі зареєстрована неповнолітня дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 . 02.03.2020 року приватний виконавець у межах виконавчих проваджень №59552878 та №59552620 прийняв постанови про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у яких зазначив про неможливість виконання рішення суду в зв`язку з відсутністю дозволу органу опіки та піклування на реалізацію предмета іпотеки. Скаржник посилаючись на положення ст.ст. 129, 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Закони України «Про іпотеку» та «Про виконавче провадження» зазначає, що не погоджується із такими діями приватного виконавця і винесеними ним постановами, адже звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадіює виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоді іпотекодержателя після укладення договору іпотеки. Скаржник вказує, що під час укладення договору іпотеки, іпотекодавцями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було надано довідку житлово-будівельного кооперативу від 21.06.2013 року відповідно до якої в квартирі зареєстровані та мешкають ОСОБА_3 і його дружина ОСОБА_4 .. З довідки вбачається, що будь-яких інших осіб, зокрема неповнолітніх дітей, зареєстрованих у квартирі, окрім іпотекодавців, не було. Скаржник вказує, що на виконані приватного виконавця перебували виконавчі листи, видані на виконання рішення суду, яким вирішено спір та звернуто стягнення на предмет іпотеки, визначено спосіб реалізації предмета іпотеки, а тому наявність чи відсутність згоди органу опіки та піклування на примусову реалізацію предмета іпотеки не може перешкоджати виконанню судового рішення, тож дії приватного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу на підставах викладених у постановах від 02.03.2020 року, не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Посилаючись на положення ст.ст. 50, 51, 61, 62 Закону України «Про виконавче провадження» скаржник зазначає, що примусова реалізація предмета іпотеки за рішенням суду з прилюдних торгів не є правочином, а є виконанням рішення суду, а отже згода органу опіки та піклування на реалізацію квартири з аукціону в процесі виконання рішення суду не потрібна.

Ухвалою суду від 13.04.2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника скаржник про поновлення строку звернення до суду та скаргу товариства залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суд від 09.06.2020 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13.04.2020 року скасовано, цивільну справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.06.2020 року поновлено скаржнику строк для звернення до суду з відповідною скаргою, відкрито провадження у справі, відмовлено у задоволенні клопотання представника скаржника про об`єднання в одне провадження розгляд скарги з розглядом аналогічної скарги у ВП №59552878 та призначено дату, місце і час судового розгляду.

В судовому засіданні представник скаржника підтримала вимоги скарги з підстав викладених у ній, просить скаргу задовольнити та додатково пояснила суду, що за обставинами справи існує позитивна практика Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, яка говорить на користь позиції скаржника. Приватний виконавець повертаючи виконавчий лист послався на відсутність дозволу органу опіки та піклування, однак згідно вимог чинного законодавство такий дозвіл зобов`язані отримувати батьки, а не виконавець при здій2сненні виконання рішення суду, тим більше, що у даному випадку мова йде про виконання рішення суду, яким вже звернуто стягнення на квартиру та визначено спосіб її реалізації. Відповідний дозвіл потрібний під час укладання договору іпотеки, однак на час укладання між товариством та боржниками договору іпотеки, ніяких неповнолітніх осіб в іпотечному майні зареєстровано не було і іпотекодержатель не надавав свого дозволу на здійсненні відповідної реєстрації в подальшому. На думку представника, в даній ситуації наявності дозволу органу опіки та піклування взагалі непотрібно і приватний виконавець навіть не мав підстав для звернення до органу опіки та піклування за отриманням такого дозволу.

Суб`єкт оскарження та заінтересовані особи (боржники) в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника скаржника, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.ст. 447, 448, 451 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За змістом ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 21.02.2019 року вирішено у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ТОВ «ФК «Народна позика» за кредитним договором від 25.06.2013 року в сумі 1092148,84 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: кв. АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, що визначається при примусовому виконанні рішення суду на рівні, не нижчому за звичайні ціни та такий вид майна на підставі оцінки, проведеною суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.03.2019 року за вказаною постановою апеляційного суду Дніпровським районним судом м. Києва було видано два виконавчих листи, зокрема і стосовно боржника ОСОБА_3 .

За заявою стягувача приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Солоньком М.М. було відкрито виконавче провадження №59552620 постановою про відкриття виконавчого провадження від 15.07.2019 року стосовно боржника ОСОБА_3

02.03.2020 року приватний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №59552620 щодо боржника ОСОБА_3 із посилання на положення п 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У вказані оспорюваній постанові приватний виконавець зазначив, що відповідно до листа Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 23.08.2019 року у кв . АДРЕСА_1 , Ѕ частина якої належить божнику ОСОБА_3 , зареєстрована неповнолітня дитина, ІНФОРМАЦІЯ_1 . 11.09.2019 року приватний виконавець звернувся до органу опіки та піклування за наданням попереднього дозволу на примусову реалізацію квартири, в якій зареєстрована неповнолітня дитина, однак службою у справах дітей та сім`ї відповідного попереднього дозволу не надано. За таких умов приватний виконавець повернув виконавчий лист стягувачу пославшись на відсутність дозволу органу опіки та піклування на реалізацію предмета іпотеки, і у зв`язку із цим, на думку приватного виконавця, виконати рішення суду неможливо.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», на положення якого послався приватний виконавець приймаючи спірну постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За змістом п. 28 Розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Однак, на думку суду, ця норма Інструкції в контексті конкретних обставин цієї справи не узгоджується з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» і фактично порушує права стягувача. Крім того, норма закону мають вищу юридичну силу ніж норми Інструкції, затвердженої наказом Міністерства юстиції України.

У справі 754/15589/14-ц (постанова від 02.10.2019 року), Верховний Суд висловив свою позицію щодо звернення стягнення на нерухомість, в якій зареєстровані діти на виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Приймаючи рішення, Верховний Суд виходив з того, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки).

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій, Верховний Суд зробив висновок, що суди попередніх інстанцій не врахували, що на виконанні перебував виконавчий лист, виданий на виконання рішення суду, яким вирішено спір та звернуто стягнення на предмет іпотеки, визначено спосіб реалізації предмета іпотеки, а тому наявність чи відсутність згоди органу опіки та піклування на примусову реалізацію предмета іпотеки не може перешкоджати виконанню судового рішення.

За змістом ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає можливість реалізації предмета іпотеки за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною восьмою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки.

У відповідності до частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Ураховуючи, що на виконанні приватного виконавця приватного округу м. Києва Солонька М.М. перебував виконавчий лист, виданий на виконання рішення суду, яким вирішено спір та звернуто стягнення на предмет іпотеки, визначено спосіб реалізації предмета іпотеки, наявність чи відсутність згоди органу опіки та піклування на примусову реалізацію предмета іпотеки не може перешкоджати виконанню судового рішення, тож дії приватного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу на підставах, викладених у постанові від 02.03.2020 року, не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом постанови від 15.05.2019 року №678/301/12 Велика Палата Верховного Суду не знайшла факту порушення виконавцем прав та законних інтересів зареєстрованої дитини. Судді зазначили, що «судом апеляційної інстанції обґрунтовано зазначено про відсутність порушення статей 17, 18 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства», статті 12 Закону України від 02 червня 2005 року № 2623-IV «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» внаслідок проведення прилюдних торгів та продажу предмета іпотеки, оскільки за змістом вказаних вище правових норм дозвіл органу опіки та піклування на відчуження житлового приміщення, право користування яким мають неповнолітні, необхідний на момент укладення договору іпотеки».

Подібна правова позиція була зазначена у постанові Верховного Суду № 666/288/16-ц від 27.11.2019 року та постанові Верховного Суду № 678/301/12 від 15.05.2019 року.

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що станом на час укладення договору іпотеки у іпотечній квартирі буди зареєстровані неповнолітні особи, матеріали справи не містять. Натомість за змістом копії довідки ЖБК «Київ-1» датованої 21.06.2013 року у кв . АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають боржники - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 261, 353-355, 447-453 ЦПК України, Конституцією України, Законами України «Про виконавче провадження», «Про іпотеку», суд, -

п о с т а н о в и л а :

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» на протиправну бездіяльність приватного виконавця, суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Солонько Микола Миколайович, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - задовольнити.

Дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонько Миколи Миколайовича при винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 02.03.2020 року у виконавчому провадженні №59552620 з виконання виконавчого листа №755/15132/17 виданого 13.03.2019 року Дніпровським районним судом м. Києва - визнати протиправними.

Постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонько Миколи Миколайовича про повернення виконавчого документа стягувачу від 02.03.2020 року у виконавчому провадженні №59552620 з виконання виконавчого листа №755/15132/17 виданого 13.03.2019 року Дніпровським районним судом м. Києва - скасувати.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 22.07.2020 року.

Суддя -