Постанова

Іменем України

02 липня 2020 року

м. Київ

справа № 657/1211/19

провадження № 61-3353св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Таврида-Плюс»,

представник позивача - Дудченко Володимир Миколайович,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Рис України», державний реєстратор комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради Кравченко Тетяна Валеріївна, ОСОБА_1 ,

представник товариства з обмеженою відповідальністю «Рис України» - Бєла Євгенія Юріївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Рис України» - Бєлої Євгенії Юріївни на ухвалу Каланчацького районного суду Херсонської області від 24 жовтня 2019 року у складі судді Максимович І. В. та постанову Херсонського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Кутурланової О. В., Майданіка В. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Таврида-Плюс» (далі - ТОВ «Таврида-Плюс») звернулося до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Рис України» (далі - ТОВ «Рис України»), державного реєстратора комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Херсонське БТІ») Херсонської обласної ради Кравченко Т. В., ОСОБА_1 , про визнання договору оренди землі недійсним і скасування рішення державного реєстратора.

Позовна заява мотивована тим, що 09 листопада 2009 року між ТОВ «Таврида Плюс» і ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , було укладено договір оренди землі, за умовами якого в оренду товариства було передано дві земельні ділянки площею 2,4655 га і площею 0,7646 га, які знаходяться в межах Каланчацької селищної ради Херсонської області та є землями сільськогосподарського призначення. Вказаний договір зареєстрований у Херсонській регіональній філії Центру земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09 листопада 2009 року № 84.

У 2017 році ТОВ «Таврида-Плюс» стало відомо, що незважаючи на чинність договору оренди землі від 09 листопада 2009 року, 20 березня 2017 року ОСОБА_1 , під впливом обману зі сторони ТОВ «Рис України», уклала з останнім договір оренди земельних ділянок, які вже перебували в оренді у ТОВ «Таврида-Плюс», і яке у подальшому мало першочергове право на пролонгацію договору оренди після спливу строку його дії.

На підставі вказаного ТОВ «Таврида-Плюс» просило суд: визнати недійсним договір оренди землі від 20 березня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 і ТОВ «Рис України», предметом якого є земельна ділянка загальною площею 3,2301 га, яка знаходиться в адміністративних межах Каланчацької селищної ради Каланчацького району Херсонської області; скасувати рішення від 03 квітня 2017 року № 34586432 про реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно іншого речового права, а саме договору оренди земельної ділянки від 20 березня 2017 року, укладеного між ТОВ «Рис України» і ОСОБА_1 , кадастровий номер: :19:013:0036, загальною площею 0,7646 га, що розташована в Херсонській області, Каланчацький район, Каланчацька селищна рада, та рішення від 28 березня 2017 року № 34487011 про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно іншого речового права, а саме договору оренди земельної ділянки від 20 березня 2017 року, укладеного між ТОВ «Рис України» і ОСОБА_1 , кадастровий номер: :19:013:0041, загальною площею 2,4655 га, що розташована в Херсонській області, Каланчацький район, Каланчацька селищна рада.

Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 08 липня 2019 року відкрито провадження у справі.

У жовтні 2019 року представник ТОВ «Таврида Плюс» - Дудченко В. М. подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Рис України» вчиняти дії щодо фактичного користування земельними ділянками площею 2,4655 га, кадастровий номер: :19:013:0041, та площею 0,7646 га, кадастровий номер: :19:013:0036, у тому числі, але не виключено - здійснювати оранку, дискування, культивацію земельних ділянок, посів, оброблення на земельній ділянці.

Заява мотивована тим, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову призведе до унеможливлення у подальшому виконання рішення суду, оскільки у разі задоволення позовних вимог позивач буде позбавлений можливості використовувати орендовані земельні ділянки, які будуть перебувати під посівами ТОВ «Рис України».

Короткий зміст судових рішення

Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 24 жовтня 2019 року, залишеною без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року, заяву представника ТОВ «Таврида Плюс» - Дудченка В. М. про забезпечення позову задоволено.

Заборонено ТОВ «Рис України» вчиняти дії щодо фактичного користування земельними ділянками площею 2,4655 га, кадастровий номер: :19:013:0041, та площею 0,7646 га, кадастровий номер: :19:013:0036, у тому числі, але не виключено - здійснювати оранку, дискування, культивацію земельних ділянок, посів, оброблення на земельній ділянці.

Задовольняючи заяву представника ТОВ «Таврида Плюс» про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що між сторонами дійсно виник спір і у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову або ефективного захисту і поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. З огляду на співмірність заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам наявні підстави для задоволення заяви позивача і вжиття заходів забезпечення позову.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі представник ТОВ «Рис України» - Бєла Є. Ю., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанцій, при задоволенні заяви позивача про забезпечення позову не врахував, що договір оренди землі, укладений між ТОВ «Рис України» і ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , є чинним та в силу положень статті 204 ЦК України є правомірним, тому вжиті судом заходи забезпечення позову обмежують права товариства на вільне користування спірними земельними ділянками. Крім того, застосований судом спосіб забезпечення позову прямо перешкоджає здійсненню господарської діяльності товариства.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У липні 2019 року ТОВ «Таврида-Плюс» звернулося до суду із позовом до ТОВ «Рис України», державного реєстратора КП «Херсонське БТІ» Кравченко Т. В., ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору оренди землі від 20 березня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 і ТОВ «Рис України», предметом якого є земельна ділянка загальною площею 3,2301 га, яка знаходиться в адміністративних межах Каланчацької селищною ради Каланчацького району Херсонської області, та скасування рішення від 03 квітня 2017 року № 34586432 про реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно іншого речового права, а саме договору оренди земельної ділянки від 20 березня 2017 року, укладеного між ТОВ «Рис України» і ОСОБА_1 , кадастровий номер: :19:013:0036, загальною площею 0,7646 га, що розташована в Херсонській області, Каланчацький район, Каланчацька селищна рада, та рішення від 28 березня 2017 року № 34487011 про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно іншого речового права, а саме договору оренди земельної ділянки від 20 березня 2017 року, укладеного між ТОВ «Рис України» і ОСОБА_1 , кадастровий номер: :19:013:0041, загальною площею 2,4655 га, що розташована в Херсонській області, Каланчацький район, Каланчацька селищна рада.

Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 08 липня 2019 року відкрито провадження у справі.

У жовтні 2019 року представник ТОВ «Таврида Плюс» - Дудченко В. М. подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Рис України» вчиняти дії щодо фактичного користування земельними ділянками площею 2,4655 га, кадастровий номер: :19:013:0041, та площею 0,7646 га, кадастровий номер: :19:013:0036, у тому числі, але не виключено - здійснювати оранку, дискування, культивацію земельних ділянок, посів, оброблення на земельній ділянці.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги представника ТОВ «Рис України» - Бєлої Є. Ю. здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ТОВ «Рис України» - Бєлої Є. Ю. підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

У частинах першій, другій статті 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову,суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець (абзац 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9).

Вказане свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 149 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

При цьому забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Вживаючи заходи забезпечення позову та забороняючи ТОВ «Рис України» вчиняти дії щодо фактичного користування земельними ділянками площею 2,4655 га, кадастровий номер: :19:013:0041, та площею 0,7646 га, кадастровий номер: :19:013:0036, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що між сторонами виник спір і невжиття вказаних заходів забезпечення позову у разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, заява про забезпечення позову ТОВ «Таврида-Плюс» не містить обґрунтованих підстав існування загрози невиконання судового рішення, як і не містить посилання на докази, які б вказували, що відповідач вчиняє дії щодо спірного майна, які у подальшому стануть причиною неможливості виконання судового рішення у зв`язку із задоволенням позову. Крім того, викладені у заяві доводи не підтверджені належними і допустимими доказами у відповідності до положень статей 12, 81 ЦПК України.

З урахуванням вказаного колегія суддів не може погодитися з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки вони не оцінили обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясували співмірності виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, не оцінили рівноцінності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтували необхідності вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права і доводи заявника.

Крім того, вживаючи заходи забезпечення позову, суди не врахували доводів відповідача про те, що такий вид забезпечення позову як заборона ТОВ «Рис України» вчиняти дії щодо фактичного користування земельними ділянкамиперешкоджає здійсненню господарської діяльності останнього як виробника сільськогосподарської продукції, яка полягає у вільному розпорядженні власністю на правах оренди, у зв`язку з чим, ТОВ «Рис України» може зазнати збитків у виді упущеної вигоди, а орендодавець ( ОСОБА_1 ) - неотриманої орендної плати.

Відповідно статті 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, задовольняючи заяву ТОВ «Таврида-Плюс», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, фактично вирішив спір, переданий на вирішення суду, оскільки обмежив право відповідача на користування земельними ділянками, яке виникло на підставі договору оренди землі від 20 березня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 і ТОВ «Рис України», який в силу положень статті 204 ЦК України є правомірним.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов передчасного висновку, що існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про наявність підстав для задоволення заяви ТОВ «Таврида-Плюс» про вжиття заходів забезпечення позову, а тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні цієї заяви.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, документально підтверджені судовівитрати у розмірі 1 520,25 грн за поданняапеляційної скарги та 2 027,00 грн за подання касаційної скарги підлягають стягненню з ТОВ «Таврида Плюс» на користь ТОВ «Рис України».

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Рис України»- Бєлої Євгенії Юріївни задовольнити.

Ухвалу Каланчацького районного суду Херсонської області від 24 жовтня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви представника товариства з обмеженою відповідальністю «Таврида Плюс» - Дудченка Володимира Миколайовича про забезпечення позову відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Таврида Плюс» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Рис України» судовий збір за подання апеляційної і касаційної скарг у розмірі 3 547,25 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович