ЄУН № 336/4885/19
пр. № 2/336/365/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

02 липня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Рибалки О.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , вказавши про те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Окрім позивача, в квартирі зареєстрований, але фактично не мешкає, колишній чоловік позивача ОСОБА_2 , який виїхав з кордон. Оскільки відповідач добровільно не знявся з реєстрації місця проживання, але з 2010 року не проживає фактично у квартирі, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 13.12.2019 року відкрите провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 25.02.2020 року закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті, зі згоди позивача постановлено проводити розгляд справи в заочному порядку та задоволено клопотання позивача про виклик свідків.

09.04.2020 року позивач направила до суду заяву про відкладення судового засідання та призначення наступного судового засідання після закінчення карантину для забезпечення її участі під час розгляду справи та можливості провести допит свідків.

Позивач та її представник у судовому засіданні пред`явлений позов підтримали, зазначивши про те, що відповідач ОСОБА_2 є колишнім чоловіком позивача ОСОБА_1 , наразі шлюб між сторонами розірвано та ОСОБА_2 у 2010 року виїхав за межі України до Грузії. Вказана квартира позивачем отримана у власність у 1992 році, оскільки саме тоді був повністю виплачений пай за неї, хоча і реєстрація права власності відбулась пізніше, а шлюб між сторонами укладено 10.11.1995 року. Оскільки в добровільному порядку відповідач не знявся з реєстрації місця проживання, що наразі створює певні перешкоди ОСОБА_1 у реалізації її прав, просили суд позов задовольнити та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою.

Після оголошення перерви за клопотанням позивача та її представника, позивач направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наданих доказів наполягаючи на задоволенні позову.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи розгляду справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку ст. 128 ч. 11 ЦПК України через відсутність відомостей про фактичне місце проживання, про причини неявки суд не повідомив.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу заочно, про що постановлено ухвалу суду 25.02.2020 року.

В ході розгляду справи позивачем надано копію свідоцтва про укладення шлюбу, також надано технічний паспорт на квартиру, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційне посвідчення на квартиру та довідку про членство ОСОБА_1 у ЖБК №348 «Машинобудівник-34», інших заяв чи клопотань не надходило.

Відповідач не направив до суду відзив на позовну заяву, а також не заявив будь-яких клопотань, не надав доказів.

При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне.

Згідно з довідкою ЖБК №348 «Машинобудівник-34» №199 від 24.06.1992 року, ОСОБА_1 являється членом ЖБК №348 «Машинобудівник-34» та їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Вартість квартири виплачена повністю 11.05.1992 року. Дана довідка видана для пред`явлення до ЗМБТІ.

22.09.1992 року Запорізьким МБТІ видано реєстраційне посвідчення, яким посвідчено, що кооперативна квартира АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі довідки ЖБК №348 «Машинобудівник-34» від 24.06.1992 року №199

22.07.2019 року за №47883032 Департаментом реєстраційних послуг ЗМР зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.07.2019 року.

Відповідно до відомостей Департаменту реєстраційних послуг ЗМР, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 27.05.1999 року по теперішній час.

10.11.1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, про що Відділом реєстрації громадянського стану Шевченківського району м. Запоріжжя зроблено актовий запис №742 та видано свідоцтво про укладення шлюбу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2019 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та розірвано шлюб, укладений між сторонами. Після розірвання шлюбу залишено позивачеві ОСОБА_1 шлюбне прізвище « ОСОБА_3 ».

В ході розгляду справи були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5

ОСОБА_4 повідомила суд про те, що вона є головою ЖБК №348 «Машинобудівник-34». У травні 1990 року мешканці отримали ордери та сплачували пайові внески та згодом отримали у власність квартири в будинку АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 потім вийшла заміж та мешкала разом з чоловіком, однак, у 2010 році відповідач поїхав та до цього часу не повертався, де наразі перебуває відповідач їй невідомо.

Свідок ОСОБА_5 , яка є сусідкою позивача, вказала про те, що ОСОБА_1 мешкала разом зі своїм чоловіком, який приблизно 7 років тому, а може раніше виїхав з квартири та де він перебуває зараз вона не знає.

При вирішенні справи суд виходить з такого.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1ст. 317 ЦК України.

Стаття 391 ЦК України надає право власнику майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Стаття 405 ЦК України вказує, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Так, позивач отримала вищевказану квартиру у ЖБК №348 «Машинобудівник-34» 24.06.1992 року, сплативши повну її вартість, 22.09.1992 року отримала реєстраційне посвідчення у ЗМБТІ, проте, право власності зареєструвала лише 22.07.2019 року, при цьому, з 10.11.1995 року по 26.04.2019 року перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який зареєстрував місце проживання у належній позивачеві квартирі.

У відповідності до ст. 15 Закону України «Про право власності» № 697 від 07.02.1991 року, який діяв на час набуття позивачем квартири у власність, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

З огляду на викладене, надані позивачем та її представником докази, квартира АДРЕСА_1 , належить позивачеві на праві приватної власності та не може вважатись спільною сумісною власністю, придбаною під час перебування у шлюбі.

З досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_2 , який наразі не є членом родини позивача, не мешкає у квартирі та не є її власником, натомість його реєстрація у квартирі створює для позивача перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, повністю підтверджені наданими доказами та показами свідків, тож вбачає підстави для задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою.

За змістом позовної заяви, позивач не просила стягувати з відповідача понесені нею витрати у вигляді судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , відомості про РНОКПП відсутні.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя О.І. Дацюк