Справа № 487/1293/19
Провадження № 2/487/144/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря Бурятинської В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А., треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про зняття арешту з майна.

В обґрунтування позову зазначив, що в інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта зазначено, що на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину, 31.05.2011 накладено заборону, яка зареєстрована 01.06.2011 за №11241618 реєстратором: приватний нотаріус Ласурія С.А., на підставі договору позики грошових коштів, 1549, 01.06.2011.

Позивач вказує, що сума боргу згідно договору сплачена повністю, а обтяжував ОСОБА_4 помер в 2015 році.

Він звернувся до приватного нотаріуса Ласурія С.А. з проханням зняти накладений арешт на квартиру, але листом від 01.02.2019 №15/01-16 його було повідомлено, що зняти арешт з нерухомого майна неможливо, оскільки державна реєстрація припинення обтяження проводиться на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/ підстави існування обтяження. А від позикодавця не надходило жодного письмового звернення. Але письмового звернення і не може надійти, оскільки строк виконання зобов`язання в договорі визначено до 01.12.2011, а ОСОБА_4 помер в 2015 році і подати відповідного звернення про зняття арешту він не може.

Позивач посилався на те, що існування арешту та заборони відчуження майна порушує конституційні права власника майна, тому підставою для зняття арешту майна є рішення суду.

ОСОБА_1 просив зняти заборону відчуження майна, яка зареєстрована 01.06.2011 18:54:45 за №11241618 реєстратором: приватний нотаріус Ласурія С.А., 54001, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Фалеєвська, 1, на підставі договору позики грошових коштів, 1549, 01.06.2011.

22.03.2019 від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А. надійшли заперечення на позов, в яких вона просила відмовити у його задоволенні. Повідомила, що нею був посвідчений договір позики грошових коштів від 01.06.2011, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , договір укладався з встановленням забезпечення квартирою АДРЕСА_2 . За згодою сторін та на підставі заяви про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна накладалась заборона відчуження зазначеної квартири. Повернення позики за договором передбачено п. 5, в якому йдеться про фактичне передавання коштів в м. Миколаєві. Підтвердження факту повернення грошової суми не надавалось. Позикодавець із заявою про повний розрахунок за договором позики не звертався, а також не скористався можливістю звернутись до нотаріуса для засвідчення підпису на заяві про повний розрахунок позичальником. За термін дії договір не визнаний скасованим або припиненим у судовому порядку. Позивач не підтвердив припинення/виконання/скасування договору позики грошових коштів.

10.05.2019 від третьої особи ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, в яких вона просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що звернення до приватного нотаріуса є неналежним способом захисту, а наявність у третьої особи, яка є спадкоємцем померлого ОСОБА_4 , оригіналу договору позики грошових коштів №1549 від 01.06.2011, наявність станом на 10.05.2019 в реєстрах обтяження заборони свідчить про невиконання позивачем своїх зобов`язань, тоді як нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики.

Ухвалою суду від 05.09.2019 було замінено неналежного відповідача приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А. на належних відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Киричук В.В. підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_1 виконав зобов`язання за договором позики в повному обсязі в 2011 році, проте документ, який це засвідчує, не зберігся.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гунько В.С. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, надавши пояснення, аналогічні змісту письмових заперечень.

Законний представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 до судового засідання не з`явилась, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній доказів.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до договору позики грошових коштів, укладеного 01.06.2011 року, ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_1 прийняв грошові кошти в сумі 304640,00 грн., що в еквіваленті складають 38080,00 дол. США, з обов`язком повернути вказані грошові кошти до 01.12.2011 року.

Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А. та зареєстрований в реєстрі за №1549.

Згідно пункту 6 Договору було встановлено забезпечення (обтяження) - квартира АДРЕСА_2 , та належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1487 від 31.05.2011р., та на яку приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурією С.А. 01.06.2011р. булу накладено заборону відчуження, про що зазначено в Договорі позики грошових коштів зареєстровано в реєстрі за № 1550/31.

На підтвердження накладення заборони тим же нотаріусом було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 11241618, про що було видано спадкодавцю витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №31631949 від 01.06.2016 року.

Позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А. з проханням зняти накладений арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак листом від 01.02.2019 №15/01-16 нотаріусом його було повідомлено про те, що зняти арешт з нерухомого майна неможливо, оскільки державна реєстрація припинення обтяження проводиться на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/ підстави існування обтяження. А від позикодавця не надходило жодного письмового звернення. Але письмового звернення і не може надійти, оскільки строк виконання зобов`язання в договорі визначено до 01.12.2011, а ОСОБА_4 помер в 2015 році і подати відповідного звернення про зняття арешту він не може.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Обтяження речових прав на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Із цього виходить, що обтяження, які підлягають державній реєстрації, вважаються припиненими з моменту державної реєстрації їх припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Законом до обтяжень віднесені: заборона відчуження, арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, а також інші обтяження.

Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі:

- рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили;

- рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно;

- визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна;

- рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду;

- договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката;

- закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном;

- інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Припиняються обтяження на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/підстави існування обтяження. Отже, документ, який є підставою для державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна, має бути виданий органом, який ініціював виникнення/реєстрацію такого обтяження.

Заборона №1550/31 (реєстраційний номер 11241618) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна була накладена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурією С.А. 01.06.2011р. на підставі пункту 25 розділу 26 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004р. №20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004р. за №283/8882, яка була чинною на дату посвідчення Договору позики грошових коштів та накладення заборони.

Відповідно до абзацу другого підпункту 5.1. пункту 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за №282/20595 нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики.

За станом на 31.07.2015р. кредитор ОСОБА_4 такого повідомлення до жодного нотаріуса в межах України не подавав, оскілки позивачем (позичальником) не було виконано умови Договору позики грошових коштів та грошові кошти не було повернуто.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорною Л.М. 26.01.2016р., в зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_4 (спадкодавця), що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 01.08.2015 року, відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за №282/20595 (надалі - Порядок), була «відкрита» спадщина, шляхом реєстрації спадкової справи в Спадковому реєстрі, про що видано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №42754907 від 26.01.2016р.

Спадкоємцями майна ОСОБА_4 , які прийняли спадщину та оформили її є:

- його дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 3/4 частки, у тому числі з урахуванням 1/4 частки у спадщині, від якої відмовилась онучка спадкодавця ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь дочки спадкодавця ОСОБА_2 ;

- його онучка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/4 частку - за право представлення.

Відповідно до поданої ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини вона реалізувала своє право на спадщину та є відповідною спадкоємицею відповідної частки від усього складу спадщини свого батька ОСОБА_4 .

Згідно ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Цивільний кодекс України чітко визначає що не входить складу спадщини, а саме згідно ч.1 ст. 1219 ЦК України права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України.

Згідно із ч. 2 ст. 608 ЦК України зобов`язання не припиняються смертю кредитора, якщо не є нерозривно пов`язаним з особою останнього. У такому разі права та обов`язки (спадщина) фізичної особи (кредитора), яка померла, переходять до інших осіб - спадкоємців.

Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-бЗцсІЗ, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною третьою статті 1049 ЦК України визначено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Верховний Суд 31.10.2018у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18 (ЄДРСРУ №77587120) досліджував питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові (ч.2 ст.545 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст. 454 ЦК України у разі наявності боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Крім того, відповідно до підпункту 5.5. пункту 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за №282/20595 нотаріус може зняти заборону відчуження заставленого майна за заявою боржника лише у випадках, передбачених частиною першою статті 537 Цивільного кодексу України (боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора).

Відповідно до абзацу третього частини п`ятої статі 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна.

Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 13 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що нотаріусом було накладено саме обтяження на квартиру АДРЕСА_2 , в той час коли позивач звертається до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Окрім того, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З викладеного вбачається, що для скасування обтяження нерухомого майна, накладеного на підставі договору позики, позивачу необхідно звернутись до суду з позовом про визнання зобов`язання припиненим внаслідок його виконання, додавши до заяви докази на підтвердження виконання грошового зобов`язання.

В той же час, звертаючись до суду з позовними вимогами про зняття арешту з майна, позивачем не обрано належного способу захисту своїх прав та інтересів та не надано жодних доказів на підтвердження виконання ним грошового зобов`язання.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зняття арешту з майна необґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 11, 12, 13, 89, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зняття арешту з майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.07.2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: відомості відсутні.

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: відомості відсутні.

Суддя Т.А. Карташева