справа № 489/1619/19 провадження №2/489/156/20
РІШЕННЯ

Іменем України

13 липня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка одночасно діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1, третя особа - Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, про виселення

встановив:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить висилити разом із відповідачем ОСОБА_3 її дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1 і зняти дітей з реєстрації у вказаній квартирі.

Як на підставу позовних вимог позивач вказує, що рішенням Ленінським районним судом міста Миколаєва від 23.08.2017 виселлено відповідача ОСОБА_3 з квартири без надання іншого житлового приміщення. Постановою Верховного Суду від 21.02.2018 в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_3 відмовлено, а рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.08.2017 та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 04.10.2017 залишено без змін. Відповідно до довідки ЖКП ММР «Південь» від 24.01.2017 № 187 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та її двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рішення суду ОСОБА_3 була занята з реєстрації в квартирі, але її діти, яких відповідач зареєструвала в квартирі без відома позивача, до цього часу не зняті з реєстрації та продовжують проживати разом з матір`ю.

Інгульським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 30.03.2018 було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа суду про виселення ОСОБА_3 , але державний виконавець відмов у її виселені з тих підстав, що в квартирі зареєстровані і проживають діти відповідача. Тому, користуючись цим відповідач, хоча і знята з реєстрації, але продовжує проживати з дітьми в квартирі, яка їй не належить, порушує ти самим право позивача як власника та особи похилого віку на вільне користування своїм майном.

Відповідач, яка одночасно діє в інтересах своїх малолітніх дітей, правом на дання відзиву на позов не скористалася.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 28.04.2020 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засідання позивач і її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Позивач пояснила, що вона є особою похилого віку, а тому потребує спокою і догляду, але в квартирі безпідставно мешкає відповідач, яка виселена рішенням суду. Незважаючи на рішення суду, відповідач проживає в квартирі разом із своїми дітьми, яких самостійно зареєструвала, де займає найбільшу кімнату та порушує її права, що робить її життя нестерпним.

Відповідач та її представник в задоволенні позовних вимог просили відмовити, посилаючись на те, що в квартиру відповідач вселилася з дозволу позивача, в якої з дітьми добрі відносини та з якою вона веде спільне господарство. Реєстрація в квартирі дітей здійснена автоматично, так як вона була в ній зареєстрована. Іншого житла вона немає та знаходиться в декретній відпустці, а тому виселення дітей порушить їхні права. Також просили врахувати висновок служби у справа дітей, відповідно до якого відсутні підстави для виселення дітей.

Третя особа представника до суду не направила, що з огляду на наданий до суду висновок про недоцільність виселення дітей не перешкоджає розгляду справи.

Суд, вислухавши присутніх учасників справи та дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

В квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , діти ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач з реєстрації за адресою проживання дітей знята відповідно до рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.08.2017 по справі № 489/4867/16-ц, відповідно до якого її виселлено з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 04.10.2017 та постановою Верховного Суду від 21.02.2018.

Як вбачається із вказаних рішень, судами було встановлено факт реєстрації відповідача разом з дітьми у квартирі, власником якої є позивач, здійснення відповідачем без відома позивача самовільної реєстрації в квартирі дітей, відсутність ведення спільного господарства між відповідачем та позивачем, яка займає меншу за розміром кімнату, в якій знаходяться її речі, в т.ч. холодильник, та яка самостійно здійснює свій догляд, в т.ч. приготування їжі.

Отже обставини, встановлені рішенням суду у наведеній цивільній справі, що набрало законної сили, відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, мають преюдиційне значення для вирішення цієї справи.

В судовому засіданні позивач, якій 93 роки, підтвердила відсутність ведення спільного господарства з відповідачем, а також те що вона займає меншу кімнату в квартирі, де знаходиться її холодильник та всі речі, та те що здійснює свій догляд самостійно, що відповідачем належними і допустимими доказами не спростовано.

Таким чином наведені обставини вказують на відсутність ведення спільного господарства чи наявності спільного бюджету, взаємної турботи один про одного відповідача та позивача.

Також судом встановлено, відсутність сімейних відносин між сторонами в розумінні статті 3 СК України, що також підтверджується і постановою Верховного Суду від 21.02.2018.

У ході судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_3 знята з реєстрації за адресою квартири позивача, але її виселення виконавчою службою не здійснено через реєстрацію та проживання дітей відповідача в спірній квартирі, оскільки рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.08.2017 стосувалося лише виселення ОСОБА_3 .

Із пояснень сторін встановлено, що відповідач продовжує проживати в квартирі позивача без законних на те правових підстав, тим самим порушуючи право позивача на вільне володіння, розпорядження і користування своєю власністю.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 ЦК України, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Позбавлення цього права чи обмеження у його здійсненні можливе лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно положень частин третьої-четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Таким чином, право дитини на користування квартирою є похідним від відповідного права її батьків.

Отже так як право відповідача, яка спільним побутом з позивачем непов`язана, на користування квартирою було припинено рішенням суду, відповідно право дітей відповідача на користування квартирою також підлягає припиненню, а тому подальше користування відповідачем та її дітьми без відповідної правової підстави чужим майном (квартирою), порушує права позивача як власника.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині виселення, а тому вони підлягають задоволенню шляхом виселення відповідача разом з дітьми з квартири позивача без надання іншого житлового приміщення.

Щодо висновку служби у справах дітей про відсутність підстав для виселення дітей то з огляду на встановлені вище обставини, суд вважає його безпідставним.

Позивач також просила зняти дітей з реєстрації в квартирі, яка їй належить.

Суд вважає вказану позовна вимогу зайвою, оскільки наявність рішення суду про виселення є достатнім способом відновлення порушеного права та підставою для зняття дітей відповідача з реєстрації за адресою квартири позивача за заявою останньої, відповідно до абзацу третього статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 748,40 грн.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Висилити ОСОБА_3 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Згідно пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Відомості про учасників справи:

- позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

- відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

- третя особа: Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, місцезнаходження: м.Миколаїв, пр.Богоявленський,1.

Повний текст судового рішення складено 20.07.2020.

Суддя І.В.Коваленко