ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2020 року м. Чернівці

справа № 723/2062/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретаря Скрипка С.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2

учасники справи

позивач ОСОБА_3

відповідач територіальна громада Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області,

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_4

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5

відповідач територіальна громада Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, ОСОБА_4

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2020 року, головуючий у першій інстанції Дедик Н.П.

встановила:

ОСОБА_3 у червні 2018 року звернулась до суду з позовом до територіальної громади Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно за законом.

Зазначала, що внаслідок смерті матері ОСОБА_6 відкрилася спадщина ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До спадкового майна належить земельна ділянка цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку,

Справа №723/2062/18 Головуючий у 1 інстанції Дедик Н.П.

Провадження №22-ц/822/508/20 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

господарських будівель і споруд присадибна ділянка) кадастровий номер :01:002:0393, розташована по АДРЕСА_1 .

Звернулась з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Сторожинецького нотаріального округу Чернівецької області Коржан В.Д. у квітні 2018 року.

Приватним нотаріусом Сторожинецького нотаріального округу Чернівецької області Коржан В.Д. відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину у зв`язку із не поданням правовстановлюючих документів на майно.

Просила визнати право власності на земельну ділянку цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибна ділянка) кадастровий номер :01:002:0393, розташовану по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13 вересня 2018 року залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 , ОСОБА_4

ОСОБА_5 у жовтні 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , територіальної громади Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно.

Зазначав, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області Сирбу Л.Б. 16 квітня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за номером 726, за умовами якого ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_5 житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_6 .

Вказував, що протягом року до смерті ОСОБА_6 постійно проживав з спадкодавцем без реєстрації.

Просив визнати право власності на земельну ділянку цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибна ділянка) кадастровий номер :01:002:0393, розташовану по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 26 жовтня 2018 року позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , територіальної громади Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області з участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмет спору, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2020 року у позові ОСОБА_3 до територіальної громади Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно за законом відмовлено.

У позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , територіальної громади Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0555 га, що становить 58/100 частин земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:0393, яка розташована по АДРЕСА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає, що відповідно до положення ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій, висновку судової земельно-технічної експертизи судового експерта Лещишина В. ОСОБА_8 від 27 грудня 2019 року №19034 площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій розташовано житловий будинок, господарські будівлі та споруди та необхідна для їх обслуговування 0,0400 га, що становить 42/100 частин земельної ділянки, спадковим майном є земельна ділянка площею 0,0555 га (0,0955 0,0400), що становить 58/100 частин земельної ділянки.

Зазначає, що предметом позову ОСОБА_3 не є поділ спадкового майна.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Вважає, що судом першої інстанції правильно враховано, що згідно розробленого експертом ситуаційного плану решта земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій не розташовано житловий будинок, господарські будівлі та споруди і необхідна для їх обслуговування, є не суцільною, визначити самостійно, яку частку земельної ділянки становить площа, що не визначена як така, що необхідна для обслуговування житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами неможливо, не надано доказів можливості поділу земельної ділянки.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

ОСОБА_3 рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2020 року в частині відмови у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, територіальної громади Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно не оскаржується.

Відмовляючи у позові ОСОБА_3 до територіальної громади Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно за законом та у позові

ОСОБА_5 до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, територіальної громади Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.29, ч.1 ст.377, ч.1 ст.1217, ч.1 ст.1223, ч.1 ст.1225, ч.1 ст.1261, ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270, ч.1 ст.1272 ЦК України, ч.1, 3 ст.120 Земельного кодексу України, ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та зазначив, про відсутність правових підстав для захисту права власності ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на спадкове майно.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що до спадкового майна не належить частина земельної ділянки по АДРЕСА_1 кадастровий номер :01:002:0393, необхідна для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які належать ОСОБА_5 , суд позбавлений можливості визначити частку земельної ділянки, на яку відкрилась спадщина, не надано доказів можливості поділу земельної ділянки, клопотання про призначення експертизи не заявлялося.

Водночас судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 вважається спадкоємцем, що не прийняв спадщину, не звертався до суду за захистом права власності на земельну ділянку у зв`язку із набуттям права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

На підставі ч.1 ст.367 ЦК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить зазначення в чому полягає незаконність або необгрунтованість висновків суду першої інстанції про визнання ОСОБА_6 такою, що прийняла спадщину, та неналежність до спадкового майна частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 кадастровий номер :01:002:0393, необхідної для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які належать ОСОБА_5 .

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є такою, що прийняла спадщину, так як постійно проживала з спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини, не заявила про відмову від спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою приватного нотаріуса Сторожинецького нотаріального округу Чернівецької області Коржан В.Д. від 21 листопада 2018 року №682/02-31 ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із не поданням правовстановлюючих документів на майно.

На підставі ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За змістом ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняттям спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини першої, другої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

На підставі ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_6 .

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

На підставі ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області Сирбу Л.Б. 16 квітня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за номером 726, за умовами якого ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_5 житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 на земельнй ділянці місцевої ради площею 0,0955 га кадастровий номер:01:002:0393.

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 13 квітня 2018 року №120533728 державним реєстратором реєстраційної служби Сторожинецького районного управління юстиції Чернівецької області Миронюк Я.Г. видано ОСОБА_6 свідоцтво про право власності серія та номер СТА/832944/36714898 24 квітня 2015 року на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 , площею 0,0955 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :01:002:0393.

Частиною першою статті 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Переважному застосуванню підлягає не частина перша статті 120 ЗК України, а частина перша статті 377 ЦК України, яка передбачає, що в таких випадках до набувача переходить право власності на земельну ділянку або право користування, оскільки спеціальна норма загального закону регулює ті ж самі відносини, що і стаття 120 ЗК України.

Якщо співставити обсяг регулювання статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України, то обидві норми будуть мати однаковий предмет правового регулювання, проте статтю 377 ЦК України запроваджено законодавцем пізніше у часі, тому за темпоральним принципом вирішення колізій норм права саме їй необхідно надати перевагу під час визначення належної до застосування правової норми.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 635/7556/16-ц (провадження № 61-19823св18).

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15).

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша статті 79 ЗК України).

За змістом статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 78-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно із частиною десятою статті 78-1 ЗК України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Стаття 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлює, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Отже, на час вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області Сирбу Л.Б. 16 квітня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за номером АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 мала ознаки об`єкта права власності.

ОСОБА_6 отримано свідоцтво про право власності серія та номер СТА/832944/36714898 24 квітня 2015 року на спірну земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0955 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :01:002:0393.

З огляду на наведене висновки суду першої інстанції про набуття ОСОБА_5 внаслідок переходу права власності на об`єкт нерухомості на підставі договору між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області Сирбу Л.Б. 16 квітня 2015 року, права власності на земельну ділянку, на якій розміщений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та необхідної для обслуговування, спадкування решти земельної ділянки відповідають вимогам закону.

Заслуговують на увагу посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на безпідставне визначення судом першої інстанції обставиною, що підлягає встановленню, можливість поділу земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_3 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є визнання права власності на земельну ділянку цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибна ділянка) кадастровий номер :01:002:0393, розташовану по АДРЕСА_1 .

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначалося прийняття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті матері ОСОБА_6 , відмова приватного нотаріуса Сторожинецького нотаріального округу Чернівецької області Коржан В.Д. у видачі свідоцтва про право власності на спадщину у зв`язку із не поданням правовстановлюючих документів на майно.

Отже, можливість поділу земельної ділянки по АДРЕСА_1 не є предметом доказування у справі.

Також слід погодитися із доводами ОСОБА_3 , на які є посилання в апеляційній скарзі, про можливість визначення частки земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на яку відкрилась спадщина.

Згідно висновків судової земельно-технічної експертизи судового експерта ОСОБА_9 від 27 грудня 2019 року №19034 за положеннями ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій площа земельної ділянки, що необхідна для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , на якій розташовано житловий будинок, господарські будівлі та споруди та необхідна для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, становить 0,0375 га.

Граничний розмір площі земельної ділянки необхідної для будівництва і обслуговування домоволодіння по АДРЕСА_1 має бути не менше 0,0500 га, в межах сформованої забудови може бути зменшена до 0,0400 га.

Ураховуючи наведене площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій розташовано житловий будинок, господарські будівлі та споруди та необхідна для обслуговування 0,0400 га, що становить 42/100 частин земельної ділянки, право власності ОСОБА_6 на яку припинилося внаслідок вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області Сирбу Л.Б. 16 квітня 2015 року.

Отже, спадкодавцю ОСОБА_6 на момент відкриття спадщини належала земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0555 га (0,0955 0,0400), що становить 58/100 частин земельної ділянки.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для захисту права ОСОБА_3 у спосіб визнання права власності на спадкове майно на порушення норм матеріального права.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 6 березня 2020 року підлягає скасуванню з підстав, встановлених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, оскільки до складу спадщини входить земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0555 га, що становить 58/100 частин земельної ділянки, що належала спадкодавцю ОСОБА_6 на момент відкриття спадщини.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частин 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до абз.1, 5, 6 п.35 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_3 сплачено 1057 грн. 20 коп. судового збору.

З огляду на те, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено на 58,12%, з територіальної громади Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області підлягають стягненню на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 614 грн. 44 коп.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 6 березня 2020 року в частині відмови у позові ОСОБА_3 до територіальна громада Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , третьої особи, яка заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 , про визнання права власності на спадкове майно за законом скасувати.

Позов ОСОБА_3 до територіальна громада Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , третьої особи, яка заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно за законом задовольнити частково.

Визнати право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1 площею 0,0555 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд кадастровий номер :01:002:0393, що становить 58/100 частин земельної ділянки.

В решті залишити без змін.

Стягнути з територіальної громада Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 614 грн. 44 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 16 липня 2020 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді А.І. Владичан

І.М. Литвинюк