КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/9989/2020 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Букалов В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року, постановлену у складі судді Корнілової Ж.О. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 .

Посилається на те, що з метою уникнення відшкодування спричиненої матеріальної шкоди за рішенням суду, 21 червня 2019 року відповідачем по справі було відчужено шляхом укладення договору дарування належну їй вказану квартиру на користь її онука - ОСОБА_4 . Сума заподіяної майнової шкоди збільшилася до 131 527 грн. внаслідок повторного залиття квартири 02.05.2019 року та 10.07.2019 року. Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду або завдасть потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

Посилається на те, що суд не взяв до уваги те, що на час подання заяви про забезпечення позову від 04.12.2019 року відповідачем ОСОБА_3 вже здійснено конкретні дії щодо відчуження єдиного належного їй майна, які направлені на унеможливлення стягнення з неї суми заподіяних позивачу збитків у повному обсязі, тобто невиконання у майбутньому рішення суду та як наслідок уникнення відповідальності за заподіяну шкоду. Останнього разу залиття квартири позивача сталося 10 липня 2019 року, тобто вже після набуття ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1 за договором дарування від 21.06.2019 року та спричинило збільшення завданих позивачу матеріальних збитків на загальну суму 131 527 грн. Станом на 23.04.2020 року представником позивача вже було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог у справі до 131 527 грн. та клопотання про залучення нового власника квартири - ОСОБА_4 як співвідповідача у справі. На даний час існує висока ймовірність того, що квартира АДРЕСА_1 може бути повторно відчужена до того, як буде прийнято рішення у справі. Крім того, у позивача немає відомостей щодо наявності у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будь - якогось іншого майна.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу відзиву на апеляційну скаргу до суду не подали, в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача не вказав обставин, які свідчать про те, що невиконання рішення суду в разі задоволення позову буде ускладненим чи неможливим, що вимагає забезпечення позову. Відчуження квартири відповідача не є такою обставиною. Крім того, спосіб у який представник позивача просить забезпечити позов є неспівмірним заявленим позовним вимогам.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

забороною вчиняти певні дії;

встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку сторін з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об'єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Заходи забезпечення позову в розумінні норм процесуального закону носять тимчасовий характер і покликані унеможливити настання обставин, за яких виконання ухваленого судом рішення буде утрудненим або взагалі стане неможливим.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири у розмірі 56 866,17 грн.

В заяві про забезпечення позову, поданій 04.12.2019 року, ОСОБА_1 просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 .

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.11.2019 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 (т.1, а.с.133-134).

Оскільки відповідачем у вказаній справі є ОСОБА_3 , а майно, на яке просить накласти арешт позивач належить іншій особі, не залученій до участі у справі в якості співвідповідача на час постановлення ухвали суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову.

Твердження представника позивача про те, що 23.04.2020 року представником позивача вже було подано заяву про збільшення позовних вимог у справі до 131 527,00 грн. та клопотання про залучення нового власника квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_4 як співвідповідача у справі, колегія суддів не приймає до уваги.

Апеляційним судом встановлено, що на час постановлення оскаржуваної ухвали Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року, суд першої інстанції не залучив ОСОБА_4 до участі у справі в якості співвідповідача та не прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог до 131 527,00 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Колегія суддів звертає увагу, що заявлені позивачем та прийняті судом до розгляду позовні вимоги про відшкодування шкоди у розмірі 56 866,17 грн. є неспівмірними із заходами забезпечення позову, які просить застосувати позивач, оскільки вартість квартири значно перевищує розмір збитків завданих позивачу.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що зустрічне забезпечення відповідно до положень ст.154 ЦПК України позивачем не здійснювалось.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав позивача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої у справі ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 липня 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.