Справа № 703/2284/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Сміла

Суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Кирилюк Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника відповідача адвоката Євтушенка Миколи Павловича та відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Прилуцького В.О.,

встановив:

В провадженні судді Прилуцького В.О. перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

13 липня 2020 року до суду надійшла спільна заява відповідача та її представника про відвід судді по вказаній справі.

Свою заяву мотивують тим, що судом не було надано стороні відповідача заявити зустрічний позов, не прийнято докази, які подавались відповідачем, неодноразово відмовлено в клопотанні про забезпечення позову та передачі автомобіля, що є предметом позову, на відповідальне зберігання, не вирішено клопотання про застосування позовної давності, що свідчить про зацікавленість суду в розгляді справи. Суддя, також на думку сторони відповідача, штучно затягує розгляд справи.

Крім того, суд, вирішуючи питання про зарахування судового збору, самовільно збирав докази з цього приводу, чим порушив принцип змагальності сторін.

Також зазначили, що апаратом суду вхідна дата при реєстрації позовної заяви проставлена не датою подання заяви та яка не відповідає даті реєстрації цієї заяви в системі документообігу суду.

Таким чином, відповідач та її представник вважають, що суддя Прилуцький В.П. підлягає відводу.

У відповідності з ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватись у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Враховуючи, що позиція відповідача та її обгрунтування є зрозумілими для суду, суддя не вбачає необхідності у проведенні судового засідання. Судом вирішено розглянути заяву без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, що передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Ознайомившись із заявою відповідача та її представника суд приходить до наступного.

У відповідності з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Аналогічні норми закріплені і в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ст. 36 та 37 ЦПК України.

З поданої відповідачем та її представник заяви випливає, що суддя Прилуцький В.О. підлягає відводу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, яка визначає, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи.

Підставою для цього вважають, в тому числі і те, що суддя штучно затягує розгляд справи.

Так, судом встановлено, що справа дійсно перебуває в провадженні судді більше року. По ній було проведено чотири підготовчі судові засіданні, три з яких відклались за клопотанням сторони відповідача, та одне судове засідання, розгляд якого було відкладено в зв`язку з залишенням відповідачем та її представником зали судового засідання після того, як суд видалився до нарадчої кімнати для розгляду заявленого ним відводу.

Крім того, розгляд справи двічі не відбувався з тих підстав, що справа направлялась до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами відповідача, поданим в тому числі і на ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що суддя Прилуцький О.В. штучно затягує розгляд справи, оскільки в переважній більшості розгляд справи відкладався саме за ініціативою сторони відповідача.

Посилання відповідача на те, що суд самовільно збирав докази по справи, чим порушив принцип змагальності сторін, також не зайшло свого підтвердження в ході розгляду наведеної заяви.

Так, перевіряти чи зарахована сплачена стороною сума судового збору до спеціального фонду державного бюджету є процесуальним обов`язком суду, який ґрунтується на вимогах ч. 9 ст. 185 ЦПК України, і не може розцінюватись як порушення принципу змагальності сторін. Крім того, інформація щодо сплати судового збору не є доказом в розумінні ст. 76 ЦПК України, оскільки на підставі цієї інформації суд ніяким чином не встановить наявність або відсутність обставин (фактів), якими обгрунтовує свої вимоги учасник справи у поданій заяві чи клопотанні, та інших обставин, які мають значення для вирішення заяви.

Відповідач та її представник також стверджують, що дата подання позовної заяви не відповідає даті її реєстрації в системі документообігу.

Однак, наведений факт є голослівним та не підтвердженим будь-якими доказами. На позовній заяві стоїть дата її надходження до суду із зазначенням вхідного номеру. Цього ж дня інформацію було внесено до системи автоматизованого розподілу та визначено головуючого-суддю. Наведе підтверджується наявним в матеріалах справи протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який, крім всього, містить відповідний штрих-код із зазначенням годин, хвилин та секунд такого розподілу. Аналогічна інформація автоматично відображається на офіційному сайті Смілянського міськрайонного суду і перебуває у вільному доступі.

Інші зазначені відповідачем та її представником підстави для відводу - щодо ненадання можливості заявити зустрічний позов, не прийняття доказів, неодноразового відмовлення в клопотанні про забезпечення позову, не вирішення клопотання про застосування позовної давності - фактично зводиться до незгоди відповідача з процесуальними діями судді.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальним рішенням судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді, щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

В даному випадку права відповідача захищаються законом шляхом надання йому права на апеляційне та касаційне оскарження прийнятих судом рішень.

Крім того, суд зазначає, що зустрічний позов за ч. 1 ст. 193 ЦПК України подається в строк для подання відзиву. В матеріалах справи наявний відзив відповідача щодо заявлених позивачем вимог, а тому відповідачем не мотивовано які саме дії судді призвели до порушення його прав на подання такого позову.

Суд зазначає, що відвід повинен бути вмотивований з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Враховуючи наведене, суд вважає заявлений відвід безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 36, 40, 258-261, 353 ЦПК України, суд

постановив:

Відмовити представнику відповідача адвокату Євтушенку Миколі Павловичу та відповідачу ОСОБА_1 в заяві про відвід судді Прилуцького В.О. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту підписання.

Суддя : Н.А. Кирилюк