Справа № 201/8180/16-ц
Провадження № 2/201/1179/2020
У Х В А Л А

13 липня 2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Ткаченко Н.В.

за участю секретаря Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 (третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Деміс Канц») про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з 01.06.2016р. знаходиться цивільна справа №201/8180/16-ц за позовом АТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 (третя особа ТОВ «Деміс Канц») про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2016р. позовні вимоги ПАТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 (третя особа ТОВ «Деміс Канц») про стягнення заборгованості були задоволені. З ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» була стягнута заборгованість за кредитним договором № 02/010613/КЛВ від 01.06.2013р. станом на 25.04.2016р. в розмірі 3 350 969 грн. 46 коп., яка складається з: заборгованість за основною сумою кредиту 3 000 000 грн., заборгованість по сплаті процентів 318 770 грн. 70 коп., пеня за несплаченим кредитом 9 824 грн. 66 коп., пеня за несплаченими процентами 22 374 грн. 10 коп. Також стягнути судові витрати (а.с. № 79-80 т. № 1)

Ухвалою суду від 19.11.2019р. заочне рішення суду від 17.10.2016р. було скасовано за заявою ОСОБА_1 (а.с. № 187 т. № 1).

З 22.11.2019р. в провадженні судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В., вищезазначена цивільна справа знаходиться після скасування заочного рішення суду від 17.10.2016р. (а.с. № 191 т. № 1).

Скасовуючи заочне рішення, суд призначив розгляд справи за загальними правилами позовного провадження в підготовче засідання (а.с.№187 т. № 1).

09.07.2020р. до суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Іванчика П.В. (діє на підставі довіреності від 09.07.2019р. а.с. № 20-21, 22 т. № 2) надійшло клопотання про закриття провадження по справі з підстав п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа повинна розглядатися за правилами господарського судочинства (а.с. № 32-37 т. № 2).

В підготовче засідання 13.07.2020р. відповідач та представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Іванчик П.В. не з`явилися, про дату розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. №26, 30 т. № 2). В клопотанні про закриття провадження представник відповідача просив суд зазначене клопотання розглядати за його відсутністю.

Представник позивача - Борейко Н.О. (діє за довіреністю від 27.12.2017р. а.с. № 195 т. № 1) в підготовче засідання 13.07.2020р. також не з`явилася, своєю заявою від 13.07.2020р. зазначила, що проти заявленого клопотання про закриття провадження заперечує. Також зазначила, що не заперечує проти розгляду цього клопотання за її відсутності (а.с. № 45 т. № 2).

Представник третьої особи ТОВ «Деміс Канц» в підготовче засідання у справі 13.07.2020р. також не з`явився, про причини неявки суд не сповістив, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. №26, 31 т. № 2),.

З урахуванням відсутності усіх сторін у справі (або їх представників) у відповідності до положень ст. 223, ч.2 ст. 247 ЦПК України підготовче засідання відбувалось за відсутності усіх сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, ознайомившись із заявою представника відповідача про закриття провадження по справі, вивчивши матеріали справи, вважає, що клопотання про закриття провадження у справі з підстав п.1.ч.1 ст. 255 ЦПК України, підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Розглядаючи клопотання про закриття провадження по справі, судом встановлено, що позовні вимоги ґрунтуються на договорі поруки від 23.12.2015р. № 231215-П, за яким ОСОБА_1 поручився перед банком за виконання ТОВ «Деміс Канц» кредитного договору № 02/010613/КЛВ від 01.06.2013р.

Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, висловленій в постанові від 19.03.2019р. у справі № 904/2526/18, розгляд спорів щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного господарського зобов`язання, незалежно від суб`єктного складу сторін належить до юрисдикції господарських судів.

До юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Відповідно до положень ст.ст. 553, 554, 626 ЦК України за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто договір поруки укладається кредитором і поручителем для забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.

Відповідно до положень ч.2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18).

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

За змістом статті 15 ЦПК України (у редакції Закону від 18.03.2004р., чинній на дату подачі позову до суду) під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті3,15 ЦПК України у редакції, чинній на час подання позову).

Аналогічна норма закріплена й у ч.1 ст. 19 ЦПК України (у редакції Закону від 03.10.2017р.), де зазначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України. Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За змістом частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до положень статей 553, 554, 626 ЦК України за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто договір поруки укладається кредитором і поручителем для забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, позивач як кредитор звернувся до суду з позовом до фізичної особи як поручителя за договором поруки, що укладений на забезпечення зобов`язання за договором купівлі-продажу, сторонами якого є юридичні особи.

Тобто між позивачем та відповідачем виник спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначеністаттею 20 ГПК України.

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Варто зазначити, що представник позивача в заяві до суду від 13.07.2020р., в якій вона заперечувала проти задоволення клопотання про закриття провадження, будь яких доводів, аргументів своєї позиції суду не надала.

У відповідності до положень п.2 ч.2 ст. 200 ЦПК України питання про закриття провадження по справі може бути вирішено і на стадії підготовчого засідання.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 142 ЦПК України та п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку із закриттям провадження по справі суд вважає за можливе повернути позивачу (станом на 18.05.2016р. назва позивача - Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро») суму сплаченого судового збору при подачі даного позову за платіжним дорученням від 18.05.2016р. в розмірі 50 265 грн. (а.с. №2 т. № 1) шляхом стягнення з державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись п.5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.03.2019р. № 904/2526/18, від 02.10.2018р. у справі № 910/1733/18, п.2 ч.2 ст. 200, ст.ст. 128-131, 142, 223, ч. 2 ст. 247, п.1 ч.1 ст.255, ст.ст. 260, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Провадження по цивільній справі № 201/8180/16-ц (провадження № 2/201/1179/20) за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 (третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Деміс Канц») про стягнення заборгованості закрити.

Судовий збір, сплачений позовом Публічним акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» за платіжним дорученням від 18.05.2016р. на розрахунковий рахунок 0005, МФО отримувача 805012, код отримувача 37989269, банк отримувача ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, отримувач Жовтневий районний суд м. Дніпропетровськ, призначення платежу судовий збір в розмірі 19 220,13 грн. - повернути ПАТ «Банк «Банк Кредит Дніпро» (МФО 305749).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.