головуючий у суді І інстанції Остапчук Т.В.
провадження № 22-ц/824/1552/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Матюшка Вадима Володимировича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , комунального підприємства «Крещатик» про встановлення порядку користування квартирою, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Печерського районного суду міста Києва з позовом, уточнивши його в подальшому, до ОСОБА_1 , КП «Крещатик» про встановлення порядку користування квартирою та зобов`язання КП «Хрещатик» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до встановленого порядку користування квартирою та про зобов`язання відповідача ОСОБА_1 усунути перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою шляхом вселення позивача у спірну квартиру та передачі ключів від неї.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є співвласником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , відповідач чинить перешкоди у користуванні власності та порушує її права. Тому просила встановити порядок користування квартирою, виділивши їй кімнату площею 12,0 кв.м., залишити у користуванні відповідача кімнату площею 15,2 кв.м. та решту приміщень залишити у спільному користуванні. Відповідно до встановленого порядку користування квартирою, розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг. Позивач зазначала також, що відповідач ОСОБА_1 суттєво обмежує та створює перешкоди у здійсненні позивачем свого права власності, користування та розпорядження майном, зокрема, права на проживання за місцем реєстрації.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , КП «Крещатик» про встановлення порядку користування квартирою задоволено частково.

Вселено ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 . В інший частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Матюшко В.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції не було обґрунтовано належним чином, оскільки не у повній мірі були з`ясовані обставини, що мають значення для справи; не були доведені обставини, що мають значення для справи та встановлені судом в своєму рішенні; через невідповідність висновків, викладених у рішенні першої інстанції, обставинам справи та через неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.

А також, в апеляційній скарзі заявник посилається на те, що:

позивачем заявлено три позовні вимоги немайнового характеру: про вселення, про встановлення порядку користування квартирою, про розподіл особового рахунку. Разом з тим, позивачем, відповідно до квитанції про сплату судового збору, сплачено судовий збір у розміру 704 грн 80 коп., тобто як за одну вимогу немайнового характеру, на що суд першої інстанції уваги не звернув;

заява позивача ОСОБА_2 від 08 лютого 2019 року про уточнення позовних вимог, в який вона просить суд зобов`язати відповідача ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом її вселення в квартиру, подана з порушення вимог процесуального законодавства та не була вирішена судом в підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 21 травня 2019 року, тому вимога позивача про вселення не може розглядатися судом. Заява позивача подана до Печерського УП ГУ НП у міста Києві з відміткою канцелярії від 06 червня 2017 року про те, що відповідач чинить перешкоди не є належним доказом на підтвердження вказаних обставин, оскільки в матеріалах відсутні інші докази вчинення перешкод відповідачем, заходів реагування від поліції не надано;

позовна вимога про розподіл особового рахунку взагалі не вирішена судом першої інстанції, в тексті рішення відсутні підстави відмови чи задоволення цієї позовної вимоги.

Позивач, повідомлена належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є співвласниками двокімнатної квартири АДРЕСА_2 . Позивачу належить 1/3 частина, відповідачу - 2/3 частини квартири згідно з договором купівлі-продажу від 21 квітня 1999 року (а.с. 5).

Як вбачається з заяви про уточнення позовних вимог від 07 лютого 2019 року (а.с. 35-36), позивач уточнив позовні вимоги та просив: зобов`язати відповідача ОСОБА_1 усунути перешкоди позивачу в користуванні спірною квартирою шляхом вселення позивача в спірну квартиру та передачі ключів від неї. Уточненні позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_1 , ввівши позивача в оману, отримав ключі від квартири, та замінив там замки та після чого уникає спілкування. 03 червня 2016 року позивач за попередньою домовленістю з відповідачем ОСОБА_1 приїхала до спірної квартири з речами для вселення, відповідач двері не відчинив, на телефоні дзвінки не відповів. Позивач викликала поліцію та звернулася з письмовою заявою до Печерського УП ГУ НП у м. Києві від 06 червня 2017 року (а.с. 37). Позивач вважає, що такими діями відповідач ОСОБА_1 суттєво обмежує та створює перешкоди у здійсненні позивачем свого права власності, користування та розпорядження майном, зокрема, права на проживання за місцем реєстрації.

З протоколу судового засідання від 11 лютого 2019 року вбачається, що протокольною ухвалою розгляд цивільної справи було відкладено у зв`язку з уточненням позовних вимог в підготовчому судовому засіданні (а.с. 29-30, 35?36), ухвалою від 21 травня 2019 року підготовче засідання було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

При частковому задоволенні позову, суд першої інстанції встановивши, що відповідач ОСОБА_1 замінив замки на вхідних дверях, що підтверджується заявою позивача до Печерського УП ГУ НП у місті Києві, виходив з того, що останній чинить перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою. А також, суд першої інстанції врахувавши, що спірна квартира не має кімнат, які б по площі відповідали ідеальним долям сторін у частковій власності, дійшов висновку про відмову у позові в цій частині та вважав, що запропонований порядок користування спірною квартирою порушує права сторін на користування власністю, оскільки вони мають різні долі власності.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 7 статті 81 ЦПК України визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частин 1-3 статті 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не скористалася своїми процесуальними правами та не заявляла клопотання про витребування доказів (стаття 84 ЦПК України), виклик свідка (стаття 91 цього Кодексу), забезпечення доказів (стаття 116 ЦПК України тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви додано копію договору купівлі-продажу від 21 квітня 1999 року (а.с.5), копію паспорту позивача (а.с. 6-8), копію свідоцтва про зміну імені (а.с. 9), копію квитанції про сплату судового збору у розмірі 704 грн 80 коп. (а.с. 10). Копія технічного паспорту на квартиру, що вказана у додатках до позовної заяви, в матеріалах справи відсутня. Отже, жодного доказу в обґрунтування позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою, позивачем не надано.

Щодо позовної вимоги про усунення перешкод позивачу у користуванні спірною квартирою шляхом вселення позивача у спірну квартиру та передачі ключів від неї, то колегія апеляційного суду вважає, що заява до Печерського УП ГУ НП у місті Києві від 06 червня 2017 року, не є належним та допустимим доказом на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 створював та створює перешкоди у здійсненні позивачем свого права на проживання за місцем реєстрації як у листопаді 2015 року та червні 2017 року так і на момент звернення до суду з цим позовом у грудні 2018 року.

Щодо позовної вимоги про розподіл особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до встановленого порядку користування квартирою, то колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що позивачем не наведено жодної обставини з посиланням на конкретні докази у обґрунтування вказаних вимог.

При цьому, колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач ОСОБА_1 перешкоджає позивачу у користуванні спірною квартирою, а відповідач КП «Крещатик» відмовив їй у розподілі особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до встановленого порядку користування квартирою.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX.

Відповідно до пункту 12 цього Закону розділ ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину».

Керуючись статтями 367, 369, 376, 381-384 ЦПК України та пункту 3 розділу ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Матюшка Вадима Володимировича задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року скасувати з ухваленням нового рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , комунального підприємства «Крещатик» про встановлення порядку користування квартирою та зобов`язання комунального підприємства «Хрещатик» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до встановленого порядку користування квартирою, та про зобов`язання відповідача ОСОБА_1 усунути перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою шляхом вселення позивача в спірну квартиру та передачі ключів від неї, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 057 грн за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Інформація про позивача: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ).

Інформація про відповідача: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення, з урахуванням пункту 3 розділу ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 20 липня 2020 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді В.М. Волошина

Т.А. Слюсар