Справа № 202/1453/20
Провадження № 2-о/202/75/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Голобородько О.М.

розглянувши цивільну справу за позовною заявою за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факт його проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період з 22.06.2003 року по 22.06.2006 року.

В обґрунтування заяви заявник зазначає, що встановлення факту їй необхідно для отримання житлової площі у гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра, у зв`язку із тим, що вона є багатодітною матір`ю та не має постійного особистого місця проживання окрім орендованого. Наголошувала, що серед переліку необхідних документів для отримання житла є довідки з усіх попередніх місць реєстрації та проживання про склад родини і житлову площу, а за адресою: АДРЕСА_1 у період з 22.06.2003 року по 22.06.2006 року вона проживала без реєстрації.

Заявник та представник заявника в судовому засіданні підтвердили обставини, викладені в заяві та просили її задовольнити.

Представник Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою з приводу надання житлової площі у гуртожитку, за результатами перевірки якої, заявники було повідомлено про необхідність надання довідок з усіх попередніх місць реєстрації та проживання.

При цьому як вбачається із заяви, ОСОБА_1 просить встановити факт її проживання без реєстрації у певний період за конкретною адресою з метою отримання ордеру на житлове приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із п. п. 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З системного аналізу вище наведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, вирішуючи питання встановлення факту в межах порушених заявою, суд приходить до висновку, що рішення прийняте за результатами даної заяви, зокрема задоволення заяви та/або відмова у задоволенні заяви про встановлення такого факту, про який просить заявник, не породжує для заявника будь-яких наслідків, в той час коли з відповіді заінтересованої особи вбачається наявність спору про право в частині реалізації права заявника на отримання ордеру на нерухоме майно.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Аналогічне за своїм змістом містить ст. 69 Розділу ІV «Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 № 470, а саме: на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток № 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів.

Між тим, як було встановлено в судовому засіданні заявник порушила своєю заявою питання з метою отримати ордер, що в наступному дає право на приватизацію нерухомого майна.

Так, статтею 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Частина 1 ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлює, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому

числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим

визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

З метою визначення порядку передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян, наказом Міністерства з питань «житлово-комунального господарства України 16.12.2009 № 396 було затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» (далі - Положення).

Пунктами 17, 18 даного Положення визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Громадянин подає до органів приватизації документи, в тому числі, довідку про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду (житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду).

Пунктами 19, 20 вказаного Положення передбачено, що довідка про реєстрацію місця проживання видається органом реєстрації відповідно до вимог Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 (із змінами). Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка(и), видана(і) органом приватизації за попереднім(и) місцем(ями) проживання (після 1992 року), щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що задоволення заяви та/або відмова у задоволенні заяви про встановлення факту, про який просить заявник, у даному конкретному випадку, не породжує для заявника будь-яких наслідків, в той час коли з відповіді заінтересованої особи вбачається наявність спору про право, а саме в частині реалізації права заявника на отримання ордеру та в подальшому право на приватизацію нерухомого майна.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, суд якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, залишає заяву без розгляду, і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подавати позов на загальних підставах.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про необхідність залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 293, 294, 260-261, 263, 315, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), заінтересована особа: Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 16) про встановлення факту, що має юридичне значення- залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Роз`яснити, що відповідно до п. 3 розділ ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 354 ЦПК України продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Г.В. Бєсєда