Постанова

Іменем України

08 липня 2020 року

м. Київ

справа № 210/5132/19

провадження № 61-4893св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В. (суддя-доповідач),
суддів:Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,
Усика Г. І. Яремка В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 ,

відповідачі: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У вересні 2019 року позивачі звернулися до суду із позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (далі - АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (далі - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») про визнання незаконними дій щодо збільшення норми використання природного газу та визнання права споживачів на забезпечення та встановлення індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів.

В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначали, що на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2500 між ними та Публічним акціонерним товариством «Криворіжгаз» укладений Типовий договір постачання природного газу споживачам. Вони сумлінно виконували всі умови договору, регулярно оплачували послуги за договором у терміни, визначені у рахунках. Жодної заборгованості не мають.

У квітні 2017 року їм стало відомо, що для них АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» в односторонньому порядку в період із 01 березня 2017 року до моменту звернення із позовом нараховує об`єми використаного природного газу згідно з показаннями загальнобудинкового приладу обліку газу. Такі дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» є незаконними.

За змістом пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільчих систем (далі - Кодекс ГРС) визначення фактичного об`єму спожитого газу за об`єктом побутових споживачів - будинку АДРЕСА_1 , які використовують газ тільки для приготування їжі та не забезпечені приладами обліку газу - визначається за нормами споживання.

Згідно із Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору побутовим споживачам природного газу, що проживають у будинку АДРЕСА_1 , які не забезпечені приладами обліку газу, для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу по їх квартирах, на межі балансової належності, якою є територіально відокремлені стіни їх квартир, AT «Криворіжгаз» (Оператор ГРМ) повинно встановити квартирні лічильники газу, а у разі відмови від встановлення квартирних лічильників газу припинити газопостачання.

Оскільки вони як побутові споживачі за договором розподілу природного газу не забезпечені індивідуальними лічильниками газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання відповідно до пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС.

Отже, дії AT «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість квартирних лічильників газу побутовим споживачам, що проживають у будинку АДРЕСА_1 , є незаконними, оскільки такі дії вчиненні з порушенням положень Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу IX Кодексу ГРС за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок у багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Багатоквартирний будинку АДРЕСА_1 не має власника (балансоутримувача), що володіє будинком одноособово, оскільки зазначений будинок є спільною частковою власністю власників квартир та приміщень цього будинку, тобто управління здійснюється співвласниками відповідно до положень чинного законодавства.

Таким чином, за відсутності одноособового балансоутримувача (власника) багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 не можливо застосувати положення пункту 1 глави 5 розділу IX Кодексу ГРС, адже співвласникам цього багатоквартирного будинку, які є побутовими споживачами (населенням), по їх об`єктах встановлюються квартирні лічильники газу відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та глави 4 розділу IX Кодексу ГРС.

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності щодо будинку АДРЕСА_1 не складався, а тому точка обліку була невизначена. За таких обставин, не маючи точки обліку, тобто вихідних даних для розрахунку проекту, працівники АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» не могли розробити проект та не мали права здійснювати монтаж загальнобудинкового приладу обліку.

У зв`язку з цим є всі підстави вважати незаконними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу у будинку АДРЕСА_1 та незаконними нарахування ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» об`ємів спожитого природного газу побутовим споживачам природного газу на підставі показань загальнобудинкового лічильника газу.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» є суб`єктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу на території Центрально-Міського району м. Кривого Рогу. Згідно із структурою тарифу для споживачів на послуги розподілу природного газу АТ «Криворіжгаз» із 2011 року закладається встановлення квартирних лічильників газу, як це передбачено статтею 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», де визначено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, тобто покладено на АТ «Криворіжгаз».

Із урахуванням наведених обставин, позивачі просили визнати незаконними дії щодо збільшення норми використання природного газу, визнати права споживачів на забезпечення та встановлення у квартирах індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів, також, відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язати відповідача за свій рахунок у термін до 01 січня 2018 року здійснити встановлення в їхніх квартирах індивідуальних газових лічильників як побутовим споживачам.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку АДРЕСА_1 .

Визнано незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно з показаннями загальнобудинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 .

Зобов`язано ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» із 01 березня 2017 року поновити побутовим споживачам природного газу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 режим нарахування природного газу відповідно до чинних норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників.

Визнано право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» за побутовими споживачами природного газу: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28

Визнано, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний за свій рахунок у термін до 01 січня 2021 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, у яких передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, тому АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» зобов`язане надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі. На момент ухвалення рішення відбулися зміни у законодавстві щодо строку встановлення споживачам індивідуальних лічильників природного газу, зокрема, передбачено встановлення індивідуального лічильника споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 січня 2021 року, у зв`язку із чим відповідач зобов`язаний встановити позивачам індивідуальні лічильники природного газу до вказаного строку.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року апеляційну скаргу АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» задоволено частково. Апеляційну скаргу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» задоволено у повному обсязі.Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2019 року скасовано у частині задоволення позовних вимог про визнання права за побутовими споживачами на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної «Криворіжгаз», у частині вимог до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про визнання незаконним встановленого ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно з показаннями загальнобудинкового приладу обліку газу для побутових споживачів природного газу та у частині зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» із 01 березня 2017 року поновити побутовим споживачам природного газу режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників та ухвалити у цій частині нове рішення.

Відмовлено у задоволенні позову у частині визнання за побутовими споживачами права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз».

Відмовлено у задоволенні позову в частині визнання незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно з показаннями загальнобудинкового приладу обліку газу для побутових споживачів природного газу.

Відмовлено у задоволенні позову в частині зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» із 01 березня 2017 року поновити побутовим споживачам природного газу режим нарахування природного газу відповідно до чинних норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачі не надали суду доказів на підтвердження їх звернення, кожним окремо або колективно до АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» із вимогами про встановлення індивідуальних квартирних лічильників та отримання відмови у встановленні кожному індивідуального лічильника газу, а тому позивачі не довели факт порушення їх прав на встановлення індивідуальних газових лічильників у порядку та терміни, встановлені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У березні 2020 року позивачі подали до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд в оскаржуваному рішенні не врахував правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18) та в ухвалі Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 171/1183/17 (провадження № 61-1553ск19). ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» є належним відповідачем у цій справі, оскільки до його безпосередніх обов`язків входить обчислення і виставляння рахунків споживачам за поставлений природний газ.

У травні 2020 року від АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» надійшли письмові пояснення на касаційну скаргу, у яких заявник просить відмовити у задоволенні касаційної скарги. Заявник зазначає, що ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» не є належним відповідачем у справі, оскільки до його обов`язків не входить здійснення розподілу природного газу або зміни об`ємів та обсягів розподіленого природного газу споживачам, а також встановлення режимів нарахування об`ємів спожитого газу та здійснення їх перерахунків. Невстановлення у квартирах позивачів індивідуальних лічильників газу на час їх звернення до суду не свідчить про порушення такого права, оскільки за Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачено граничний строк встановлення газорозподільними підприємствами лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, а саме до 01 січня 2021 року.

У травні 2020 року від ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» надійшли письмові пояснення на касаційну скаргу, уяких заявник просить відмовити у задоволенні касаційної скарги. Заявник зазначає, що ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» не є належним відповідачем у справі, оскільки до його обов`язків не входить здійснення розподілу природного газу або зміни об`ємів та обсягів розподіленого природного газу споживачам, а також встановлення режимів нарахування об`ємів спожитого газу та здійснення їх перерахунків.

У червні 2020 року від ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» надійшли письмові пояснення на указану касаційну скаргу, у якій міститься посилання на постанову Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 333/7241/19, яка містить висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Встановлені судами обставини

Позивачами у справі є або власники, або зареєстровані особи, які проживають у будинку на АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з газопостачання за вказаною адресою, АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» є виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

У будинку на АДРЕСА_1 встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

У квартирах позивачів природний газ використовується виключно для приготування їжі.

Спір між сторонами виник щодо невідповідності дій відповідачів положенням статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», яка виражається у відмові встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок відповідача, у кожній квартирі будинку, де мешкають позивачі.

Нормативно-правове обґрунтування

Щодо визнання права споживачів на забезпечення та встановлення у квартирах індивідуальних газових лічильників

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

У статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку споживача, місцезнаходження та форми власності юридичних осіб тощо.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (пункт 1 частини першої статті 7 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

За частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» із урахуванням змін, внесених згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу», та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунку Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника».

За змістом пунктом 2.1 цього Типового договору Оператор ГРМ зобов`язаний постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а останні зобов`язані своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Щодо нарахування об`ємів спожитого природного газу

Пунктом 5 розділу І Правил постачання природнього газу, затверджених постановою від 30 вересня 2015 року № 2496 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, (далі - Правила) визначено, що постачальник природного газу - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.

Відповідно до визначень, наведених у пункті 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС, оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Пунктом 7.1 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498, визначено, що Оператор ГРМ зобов`язаний, зокрема, забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу по споживачу, у тому числі формування загального об`єму та обсягу розподілу (споживання) природного газу споживачу за відповідний період; здійснювати перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу по об`єкту споживача відповідно до вимог Кодексу ГРС.

Відповідно до пункту 13 Правил розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.

Згідно з пунктом 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС Оператор ГРМ відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У частині вимог про визнання права споживачів на забезпечення та встановлення у квартирах індивідуальних газових лічильників

Вирішуючи спір, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції виходили із того, що оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, у яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2021 року, адже зміна терміну встановлення таких лічильників для вказаної категорії осіб відбулася до звернення позивачів із позовом до суду.

Разом з цим суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову у цій частині, виходив із того, що позивачі не надали суду доказів на підтвердження їх звернення, кожним окремо або колективно до АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» із вимогами про встановлення індивідуальних квартирних лічильників та отримання відмови у встановленні кожному індивідуального лічильнику газу, а тому не доведено факт порушення їх прав на встановлення індивідуальних газових лічильників у порядку та терміни, встановлені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Такий висновок апеляційного суду є помилковим, оскільки сам факт пред`явлення позову свідчить про наявність спору між сторонами, вирішення якого не може ставитися у залежність від відсутності досудового звернення позивачів до відповідача та отримання відповідної відмови. У такому випадку суди повинні дати правову оцінку діям відповідача.

Стаття 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначає обов`язок газорозподільної організації встановити лічильники газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 січня 2021 року.

Аналіз положень вказаного Закону свідчить про те, що Оператор ГРМ звільняється від обов`язку встановити лічильник газу для населення лише у випадку відмови побутового споживача від встановлення Оператором ГРМ лічильника газу чи самостійного встановлення побутовим споживачем лічильника газу із подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.

Із урахування наведеного відмова встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Водночас задоволення вимог позивачів буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачам індивідуальних лічильників забезпечить оплату кожним з них саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Наведене свідчить про те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а тому оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції у частині відмови позивачам у визнанні права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператора газорозподільної системи «Криворіжгаз» підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції у цій частині.

У частині вимог щодо визнання незаконним встановленого режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу та зобов`язання поновити режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні вимог про визнання незаконним встановленого ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу та зобов`язання останнього поновити режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що такі зобов`язання входять до кола повноважень АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» як Оператора ГРМ та не належать до повноважень ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» як постачальника.

Такий висновок апеляційного суду є правильним, оскільки ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» як постачальник надає споживачам виключно послуги з постачання природного газу, тоді як послуги щодо обліку спожитого природнього газу здійснює АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» як Оператора ГРМ, до якого позивачі не заявляли вимог щодо незаконності встановлення режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу та зобов`язання поновити режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників.

ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» не є суб`єктом, що здійснює облік об`ємів спожитого природнього газу, отримує такі об`єми лише опосередковано, тобто через АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», а тому вимоги позивачів про визнання незаконним встановленого ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу та зобов`язання останнього поновити режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників є такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Доводи касаційної скарги про те, що ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» є належним відповідачем необґрунтовані та по свої суті зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального права.

Викладене дає підстави для висновку, що постанова суду апеляційної інстанції у цій частині підлягає залишенню без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Щодо клопотання про передачу справи на розгляд об`єднаної палати

У червні 2020 року від АТ «Оператора газорозподільної системи «Криворіжгаз» надійшло клопотання про передачу справи на розгляд об`єднаної палати, у якому заявник просить передати вказану справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У зазначеному клопотанні заявник посилається на те, що суд касаційної інстанції застосовує різні підходи для вирішення справ, які виникають у тотожних правовідносинах, мають один і той же предмет, врегульовані одними й тими ж самими нормами матеріального права.

Так, ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 171/1183/17 залишено без змін рішення судів попередніх інстанцій, яким визнано незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно з показами загальнобудинкового приладу обліку газу.

Водночас такий висновок не відповідає висновкам, зробленим судами першої, апеляційної та касаційної інстанції у справах №№ 215/2712/18-ц, 212/4783/17, 214/5776/17, 212/5892/17, 212/8114/17, 210/2291/18, 213/2939/17, 214/5233/17, 214/3818/18, 214/3811/18, 210/3811/18, 210/3864/17, 212/794/18, 212/4650/18.

Клопотання АТ «Оператора газорозподільної системи «Криворіжгаз» про передачу справи на розгляд об`єднаної палати не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що підставою для передачі справи на розгляд об`єднаної палати є необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Зі змісту ухвали Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 171/1183/17 вбачається, що у цій ухвалі не надано правового обґрунтування та не зроблено висновок щодо визначення суб`єкта господарювання (Оператор ГРМ чи постачальник природного газу), до повноважень якого належить встановлення режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу.

За таких обставин колегія суддів позбавлена можливості вирішити питання про необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в ухвалі Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 171/1183/17.

Зважаючи на наведене, суд касаційної інстанції не встановив підстав для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Щодо розподілу судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2020 року судові витрати, понесені АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» за подання апеляційної скарги у розмірі 16 136,40 грн, компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що за результатами касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення Верховний Суд скасував постанову апеляційного суду у частині відмови у задоволені вимог позивачів до АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», тому судові витрати, понесені останнім за подання апеляційної скарги, не підлягають компенсації.

Отже, додаткова постанова Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2020 року підлягає скасуванню.

Позивачі у цій справі звільненні від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Судовий збір за подання касаційної скарги на постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» складає 43 030,40 грн (1 921,00 грн ? 0,4 ? 28 ? 200 %).

З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги, судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 43 030,40 грн підлягає стягненню із АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на користь держави.

Керуючись статтями 409, 410, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Оператора газорозподільної системи «Криворіжгаз» про передачу справи на розгляд об`єднаної палати.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у частині відмови у задоволенні позову про визнання за побутовими споживачами права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної «Криворіжгаз» скасувати та залишити в силі рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2019 року.

В іншій частині постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року залишити без змін.

Додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2020 року скасувати.

Стягнути із Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної «Криворіжгаз» на користь держави судові витрати за подання касаційної скарги у розмірі 43 030,40 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак

Судді:І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик
В. В. Яремко