ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі Мамедової О.І.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 березня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

11.09.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.11.2014 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 12 166,37 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 зобов`язалась своєчасно повертати кредит, нараховані відсотки у відповідності до умов кредитного договору. Дотепер ОСОБА_1 свої обов`язки виконує неналежним чином та станом на 17.08.2017 року має заборгованість за кредитом в сумі 63 162 грн. 90 коп.

Позивач неодноразово повідомляв відповідача про факт виникнення заборгованості та її розмір. Однак на момент подачі позовної заяви заборгованість відповідачем не погашена.

Позивач вважає, що невиконання умов договору є істотним порушенням, внаслідок чого заборгованість ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» за кредитним договором станом на 17.08.2017 року, мтановить 63 162 грн.90коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 11 728 грн. 54 коп., сума заборгованості по процентам за користування кредитом 5 831 грн. 49 коп.; заборгованість за пенею та комісією 14 074,20 грн.; штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди 31 528,67 грн.

Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 26.11.2014 року в розмірі 63 162 грн. 90 коп. та судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 березня 2019 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору від 26.11.2014 року в розмірі 63 162 грн. 90 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 11 728 грн. 54 коп., сума заборгованості по процентам за користування кредитом 5 831 грн. 49 коп.; заборгованість за пенею та комісією 14 074,20 грн.; штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди 31 528,67 грн., судовий збір в розмірі 1600,00 грн., а всього 64 762 грн. 90 коп.

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_1 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволені позовні вимоги Банку (а.с.86-90).

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права про її належне сповіщення про час та місце розгляду справи, необґрунтовано стягнув з неї кошти, оскільки кредитний договір з нею укладений не був, умови та правили надання банківських послуг, та користування платіжною карткою та тарифами банку їй не відомі, та нею не підписувались.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк, відповідно до ст.360 ЦПК України, зазначив, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду є законним, винесеним без порушень норм права.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково за наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено,що що 26.11.2014 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 12 166,37 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 зобов`язалась своєчасно повертати кредит, нараховані відсотки у відповідності до умов кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_1 свої обов`язки виконує неналежним чином, та станом на 17.08.2017 року має заборгованість за кредитом в сумі 63 162 грн. 90 коп., внаслідок чого заборгованість ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством становить, у тому числі: заборгованість за кредитом 11 728 грн. 54 коп., сума заборгованості по процентам за користування кредитом 5 831 грн. 49 коп.; заборгованість за пенею та комісією 14 074,20 грн.; штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди 31 528,67 грн., а всього 63 162,90 грн.

Задовольняючи позовні вимоги банку у повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем істотно порушенні умови договору, укладеного з позивачем, що призвело до порушення боргових зобов`язань.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами статті 638 ЦК Україн, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі, та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Як вже було зазначено вище, 26.11.2014 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 12 166,37 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.4).

Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформованою про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі (а.с.4 зв).

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП 2010-256, як невід`ємній частині спірного договору (а.с.6-29), та Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с.5)

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 17.08.2017 року складає 63 162 грн. 90 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 11 728 грн. 54 коп., сума заборгованості по процентам за користування кредитом 5 831 грн. 49 коп.; заборгованість за пенею та комісією 14 074,20 грн.; штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди 31 528,67 грн.. (а.с.3).

Згідно ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК Україн визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Разом з тим, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, послався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП 2010-256, та Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять жодних підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

В Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт зазначено, що вона укладена з позичальником з метою виконання ним зобов`язань по кредитному договору № SAMON5 від 24.12.2013 року, на суму 13666,38 грн., а тому зробити висновок, що саме ця Генеральна угода була підписана ОСОБА_1 при укладанні з банком 26.11.2014 року кредитного договору №б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 12 166,37 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, не можна.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), у тому числі Умови та правила надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП 2010-256, неодноразово змінювалися самим позивачем в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви довідку про умови кредитування та витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком довідка про умови кредитування та витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Також, до спірних правовідносин не може бути застосована Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, підписана відповідачкою, оскільки вона укладна на виконання іншого кредитного зобов`язання ОСОБА_1 перед Банком.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність позовних вимог банку в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом, в сумі 5 831 грн. 49 коп., заборгованості за пенею та комісією 14 074,20 грн.; та штрафа відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в сумі 31528,67 грн.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами, частково сплачувала заборгованість за договором,

Згідно розрахунку заборгованості, наданого банком, та не спростованого відповідачем, розмір заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту, станом на 17.08.2014 року становить 11 728,54 грн..

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ ПриватБанк не повернуті, а також вимоги частини другої ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню.

Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, а тому районний суд дійшов помилкового висновку про повне задоволення позовних вимог АТ КБ ПриватБанк, тоді як стягненню з позичальника на користь банку підлягає тільки заборгованість за тілом кредиту, яким фактично користувалася відповідач, та судові витрати по справі.

Тому, рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 березня 2018 року підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь банку заборгованості по процентам за користування кредитом, в сумі 5 831 грн. 49 коп., заборгованості за пенею та комісією 14 074,20 грн.; та штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в сумі 31528,67 грн.

Рішення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 728,54 грн підлягає залишенню без змін.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між учасниками справи, апеляційний суд виходить з норм ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь банку судовий збір за подання позовної заяви у сумі 597 грн. 54 коп. (11 728,54 х100% : 63162,90 = 18,56%; 1600,00 х 18,56 % : 100% = 296,96 грн.) пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Бабаушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2018 року скасувати в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, в сумі 5 831 грн. 49 коп., заборгованості за пенею та комісією 14 074,20 грн.; та штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в сумі 31528,67 грн., з ухвалення в скасованій частині нового рішення про відмову у задоволені позову.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 728,54 грн залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 296 грн.96 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова