КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року

м. Київ

справа № 2610/27695/2012

провадження № 22-ц/824/8737/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересовані особи - старший виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) Зубик Олег Іванович, ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2020 року у складі судді Макаренко І.О.

у справі за заявою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) Зубика Олега Івановича, заінтересована особа ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати розрахунок заборгованості по аліментам, проведений 06 лютого 2019 року виконуючим обов`язки заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зубиком Олегом Івановичем, таким, що проведений без дотримання положень законодавства України.

Вказував, що станом на дату звернення зі скаргою, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Львівській області знаходився виконавчий лист №2610/27695/2012, виданий 14 жовтня 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 жовтня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно оспорюваного розрахунку від 06 лютого 2019 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 01 лютого 2019 року складала 54 905,27 грн. Проте, скаржник з указаним розрахунком не погоджувався та вважав його таким, що суперечить нормам діючого законодавства.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року, у задоволенні скарги відмовлено у повному обсязі.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року за нововиявленими обставинами, в якій просив ухвалу скасувати; визнати неправомірними дії в.о. заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Львівській області Зубика О.І. щодо проведення розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 06 лютого 2019 року та нарахування ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 54 905,27 грн у виконавчому провадженні №40797678; визнати неправомірним та скасувати вказаний розрахунок заборгованості; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління ДВС ГТУЮ у Львівські області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заяви зазначав, що на час розгляду справи відбулась незаконна, на думку скаржника, передача матеріалів виконавчого провадження №40797678 зі Стрийського міського районного відділу ДВС до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Львівській області згідно постанови №35 від 29 листопада 2018 року, винесеної заступником начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальником управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області Салом Юрієм Андрійовичем .

Звертав увагу суду на те, що 28 травня 2019 року Шевченківським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою визнано дії заступника начальника ГТУЮ з питань державної виконавчої служби - начальника управління Державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області Сала Ю.А. щодо передачі матеріалів виконавчого провадження №40797678 неправомірними; скасовано постанову №35 від 29 листопада 2018 року про передачу матеріалів сказаного виконавчого провадження. Постановою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року вказану ухвалу залишено без змін. Ухвала набрала законної сили.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2020 року заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 12 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нове рішення про задоволення скарги, а також стягнути з управління ДВС ГТУЮ у Львівській області витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 000 грн.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом першої інстанції порушено ч. 1 ст. 260 ЦПК України, оскільки у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали не вказано конкретної дати, від якої необхідно рахувати строк подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Крім того, судом не вказано на норми права, якими він керувався, коли дійшов висновку про пропущення скаржником строків на звернення до суду із заявою про перегляд ухвали суду.

Наголошує, що постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року про залишення без змін ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року про визнання неправомірними дій щодо передачі матеріалів виконавчого провадження згідно постанови №35 від 29 листопада 2018 року скаржник отримав 11 листопада 2019 року.

Уважає, що саме з указаної дати розпочинається строк на звернення до суду із заявою про перегляд ухвали за нововиявленими обставинами, оскільки до прийняття Київським апеляційним судом постанови ухвала суду першої інстанції в законну силу не вступила, у зв`язку з чим належним доказом виникнення нововиявлених обставин не була.

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подачу до суду відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 липня 2020 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про призначення судового засіданні в режимі відеоконференції.

20 липня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшли письмові міркування від ОСОБА_2 , в яких остання зазначає, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року у справі №761/9097/16-ц не є належним та допустимим доказом та уважає, що заява ОСОБА_1 є надуманою, а його вимоги - незаконними і необґрунтованими. Просить розглядати справу за її відсутності.

У судовому засіданні, яке відбулось у режимі відеоконференції, ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції - скасувати.

Старший державний виконавець Зубик О.І. у судове засідання не з`явився, свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 28 т. 4), клопотання про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заявником пропущено строк на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, ухвала суду не відповідає вказаним нормам, що згідно статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів відмовлено у повному обсязі.

Водночас, як убачається з матеріалів справи ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року у цивільній справі №2610/27695/2012 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано дії заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Сала Ю.А. щодо передачі матеріалів виконавчого провадження №40797678 з примусового виконання виконавчого листа №2610/27695/2012, виданого Шевченківським районним судом м. Києва, неправомірними.

Скасовано постанову №35 від 29 листопада 2018 року, винесену заступником начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальником управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Сала Ю.А. про передачу матеріалів виконавчого провадження №40797678.

В іншій частині скаргу залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року залишено без змін.

Обґрунтовуючи необхідність перегляду ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2019 року, ОСОБА_1 посилався на неправомірну передачу виконавчого провадження з одного відділу в інший, що спричинило неправомірний розрахунок заборгованості.

Неправомірність передачі виконавчого провадження встановлена ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2020 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

При цьому строк обчислюється з дня встановлення обставин, які є підставою для перегляду судового рішення.

Як на підставу для перегляду ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2019 року ОСОБА_1 посилався на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року, залишену без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року.

За змістом частин першої та другої статті 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно частини першої статті 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Отже, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року, яка відповідно до заяви є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, набрала законної сили після її апеляційного перегляду 23 жовтня 2019 року.

Із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції 22 листопада 2019 року, тобто з дотриманням тридцятиденного строку, встановленого статтею 424 ЦПК України.

Згідно частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці «право на суд» передбачено, зокрема, що особа повинна мати доступ до незалежного, неупередженого та компетентного суду.

У своєму рішенні в справі «Голдер проти Сполученого Королівства», 1975 р. суд відзначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики «справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження». Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою.

Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить висновку, що місцевий суд, залишаючи без розгляду заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, порушив норми процесуального права, оскільки помилково уважав пропущеним строк на звернення до суду із зазначеною заявою з огляду на те, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року набрала законної сили лише 23 жовтня 2019 року, а із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 звернувся до суду 22 листопада 2019 року, тобто дотримавшись визначеного статтею 424 ЦПК України строку, тому підстави для залишення заяви без розгляду на час постановлення такої ухвали були відсутні.

Таким чином, з вищенаведених підстав колегія суддів не погоджується з постановленою ухвалою та уважає, що відповідно до вимог статті 379 ЦПК України остання підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі заявник просить стягнути з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на свою користь витрати на професійну правничу допомогу, а саме на підготовку апеляційної скарги, у розмірі 7 000 грн та зазначає, що докази будуть надані додатково.

17 липня 2020 року на електронну пошту апеляційного суду та 21 липня 2020 року засобами поштового зв`язку надійшла заява ОСОБА_1 про заплановані витрати на правову допомогу адвоката, в якій останній зазначає, що ним 01 липня 2020 року укладено договір про надання правової допомоги №01/07-20 з адвокатом Семениним В.М., згідно умов якого гонорар адвоката складається з погодинної роботи адвоката, вартість однієї години 1 500 грн. Отже, ОСОБА_1 зауважує, що планує понести витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 3 000 грн. До заяви долучено копію ордера на надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_4 та Витяг з Єдиного реєстру адвокатів України.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення судових витрат, їх складу та розміру, обсягу наданих послуг, стороною заявника договору про надання правової допомоги, детального опису виконаних адвокатом робіт та здійснених ОСОБА_1 витрат, необхідних для надання правничої допомоги, суду надано не було, у зв`язку з чим вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає, оскільки заявником не доведено складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2020 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено «21» липня 2020 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна