ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Мамедової О.І.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Державний ощадний банк України на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відшкодування моральної шкоди, зобов`язання надати інформацію за заявою від 09 серпня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, зобов`язання надати інформацію за заявою від 09 серпня 2019 року.

В обґрунтування доводів позову зазначив, що 24 грудня 2015 року між ним і ПАТ «Ощадбанк» був укладений договір № 1044129 комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затверджений постановою правління AT «Ощадбанк» №694 від 05 серпня 2015 року, та про відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу. Складовою частиною договору є умови договору банківського рахунку. 09 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав до відповідача заяву з вимогою повідомити його у письмовій формі чи включав відповідач позивача у списки осіб, за яких кошти одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунку більш як один рік, в яких було б зазначено його прізвище і які були б направлені у квітні 2019 року до Головного управління пенсійного фонду України, а якщо позивач був включений в такі списки просив повідомити за яким вихідним реєстраційним номером і від якої дати ці списки були направлені відповідачем у квітні 2019 року до ПФУ, також просив повідомити виходячи з яких підстав, тобто виходячи з яких обставин, відповідач включив позивача в ці списки. Листом від 23 серпня 2019 року йому надана відповідь на вказаний лист, проте зазначив, що це відповідь на лист від 12 серпня 2019 року. Окрім того, відповіді щодо запитуваної інформації йому так і не була надана відповідачем. Таким чином, станом на день звернення позивач не розглянув по суті заяву ОСОБА_1 від 09 серпня 2019 року.

У зв`язку із зазначеним позивач просив суд відшкодувати йому грошима моральну шкоду, заподіяну АТ «Ощадбанк» його неправомірною діяльністю у розмірі, визначеному судом на свій розсуд відповідно до норми ч. 3 ст. 23 ЦК України з врахуванням вимог розумності і справедливості, зобов`язати відповідача надати позивачеві інформацію, яку він запитував в заяві від 09 серпня 2019 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відшкодування моральної шкоди, зобов`язання надати інформацію за заявою від 09 серпня 2019 року задоволено частково.

Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» надати ОСОБА_1 інформацію, запитувану в заяві від 09 серпня 2019 року, в якій ОСОБА_1 просив повідомити його у письмовій формі чи включав відповідач позивача у списки осіб, за яких кошти одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунку більш як один рік, в яких було б зазначено його прізвище і які були б направлені у квітні 2019 року до Головного управління пенсійного фонду України, а якщо позивач був включений в такі списки просив повідомити за яким вихідним реєстраційним номером і від якої дати ці списки були направлені відповідачем у квітні 2019 року до ПФУ, а також повідомити виходячи з яких підстав, тобто виходячи з яких обставин, відповідач включив позивача в ці списки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду в частині відмови у задоволені позову про стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення яким його позовні вимоги в цій частині задовольнити у відповідності до вимог ч.3 ст. 23 ЦК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд вийшов за межі його позовних вимог, не застосував до відповідача штрафних санкцій, порушив норми Законів України Про звернення громадян, Про інформацію, Про захист прав споживачів, а тому безпідставно відмовив у задоволені його позовних вимог про стягнення моральної шкоди, а також в рішенні суду зазначені обставини, які не відповідають дійсності (а.с.117).

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до невірних висновків щодо задоволення позову ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача надати позивачу відповідь на його заяву від 09.08.2019 року, тому просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга ПАТ «Державний ощадний банк України» обґрунтована тим, що суд помилково прийшов до висновку про відсутність відповіді на заяву Позивача від 09.08.2019 року, оскільки відповідь мається в матеріалах справи, та не заперечується позивачем про її отримання, а також судом порушено правила підсудності розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 -ПАТ «Державний ощадний банк України» зазначає, що підстав для задоволення позову про відшкодування на користь позивача моральної шкоди немає, рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, за наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 09 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся на адресу ПАТ «Державний ощадний банк України» філія- Дніпропетровське обласне управління ТВБВ ІІІ типу № 10003/0439 із двома заявами датованими від 09 серпня 2019 року, в одній з яких просив видати йому абсолютно безкоштовно особисто у руки виписку, що відображає рух коштів за його поточним картковим рахунком № НОМЕР_1 на умовах тарифного плану «Пенсійний» (а.с. 83).

З копії заяви від 09 серпня 2019 року вбачається, що запитувану виписку ОСОБА_1 отримав цього ж дня 09 серпня 2019 року, про що розписався на самій заяві.

В другій заяві від 09 серпня 2019 року він просив повідомити його у письмовій формі чи включав відповідач позивача у списки осіб, за яких кошти одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунку більш як один рік, в яких було б зазначено його прізвище і які були б направлені у квітні 2019 року до Головного управління пенсійного фонду України, а якщо позивач був включений в такі списки просив повідомити за яким вихідним реєстраційним номером і від якої дати ці списки були направлені відповідачем у квітні 2019 року до ПФУ, а також повідомити виходячи з яких підстав, тобто виходячи з яких обставин, відповідач включив позивача в ці списки.

Звертаючись до суду позивач стверджує, що листом від 23 серпня 2019 року відповідач надав йому відповідь на заяву від 12 серпня 2019 року, яку він не подавав.

Судом першої інстанції були витребувані у відповідача копії обох заяв: від 09 та від 12 серпня 2019 року, проте ухвала суду про витребування доказів відповідачем виконана не була, а тому частково задовольняючи позов суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про зобов`язання відповідача надати позивачеві інформацію, яку він запитував в заяві від 09 серпня 2019 року.

Вказані висновки суду повністю узгоджуються з вимогами статті 19 Закону України «Про звернення громадян», відповідно до якої органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Згідно до статті 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про інформацію» кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 45 Закону України «Про інформацію» ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт права на інформацію може вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Також, згідно зі статтєю 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов`язані на вимогу клієнта надати таку інформацію: 1) відомості, які підлягають обов`язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан; 2) перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; 3) перелік послуг, що надаються банком; 4) ціну банківських послуг; 5) іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг; 6) щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеному Національним банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі банку перевищують 5 відсотків.

Банк зобов`язаний мати власний веб-сайт та розміщувати на ньому інформацію, визначену законами, нормативно-правовими актами Національного банку України, а також нормативно-правовими актами Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку. Банк несе відповідальність за актуальність та достовірність інформації, розміщеної на його веб-сайті.

Як вбачається з матеріалів справи, заява позивача ОСОБА_1 від 09.08.2019 року з вимогою повідомити його у письмовій формі чи включав відповідач позивача у списки осіб, за яких кошти одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунку більш як один рік, в яких було б зазначено його прізвище і які були б направлені у квітні 2019 року до Головного управління пенсійного фонду України, а якщо позивач був включений в такі списки просив повідомити за яким вихідним реєстраційним номером і від якої дати ці списки були направлені відповідачем у квітні 2019 року до ПФУ, також просив повідомити виходячи з яких підстав, тобто виходячи з яких обставин, відповідач включив позивача в ці списки, надійшла до позивача ПАТ Державний Ощадний Банк України, та була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.138)

У відповіді на вказану заяву позивача від 09.08.2019 року заступник начальника управління з роздрібного бізнесу В.А.Реков вказав, що значене звернення ОСОБА_1 було зареєстровано в АТ Ощадбанк 12.08.2019 року , та на запитану інформацію повідомили, що надання інформації по клієнтах за рахунками яких суми пенсій та грошової допомоги одержуються за довіреністю більше як один рік або не одержуються більше як один рік, було подано 19.04.2019 року № 46-12/1274/34257/2019 вих. Інформацію до Пенсійного фонду України (а.с.139)

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач наполягав, а відповідач не спростував належними доказами, що відповідь, яку він отримав 23.08.2019 року, стосувалась іншої його заяви до позивача від 09.08.2019 року.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 стверджує, що 09.08.2019 року ним було подано до відповідача в в порядку п.16.4 ДКБО аж три заяви датовані 09.08.2019 року, на які відповіді ним також не отримані.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції правильними.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, районний суд виходив з вимог ст.1167 ЦК України, ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, а також роз`яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (із змінами та доповненнями), а тому прийшов до обґрунтованого висновку, що наведені позивачем в позовній заяві обставини не свідчать про наявність причинного зв`язку між душевними стражданнями позивача (якщо такі були) і бездіяльністю або діями відповідача.

Колегія суддів, також, повністю погоджується з таким висновком районного суду, та зазначає що у даному випадку позивачем під час судового розгляду справи заподіяння моральної шкоди з боку відповідача належним чином не довів, а тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача вказані висновки районного суду не спростовують, фактично містять в собі цитування нормативних актів, які на думку апелянта, регулюють спірні відносини при вирішення питання щодо відшкодування моральної шкоди, а крім того колегія суддів вважає, що задоволення вимог позивача про зобов`язання відповідача надати йому відповідь на його заяву від 09.08.2019 року в якій він просив - повідомити його у письмовій формі чи включав відповідач позивача у списки осіб, за яких кошти одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунку більш як один рік, в яких було б зазначено його прізвище і які були б направлені у квітні 2019 року до Головного управління пенсійного фонду України, а якщо позивач був включений в такі списки просив повідомити за яким вихідним реєстраційним номером і від якої дати ці списки були направлені відповідачем у квітні 2019 року до ПФУ, також просив повідомити виходячи з яких підстав, тобто виходячи з яких обставин, відповідач включив позивача в ці списки - є достатньою сатисфакцією для поновлення його порушеного права.

Інші доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 містять в собі трактування обставин по справі на свою користь, та не заслуговують на увагу.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме: ст.ст.1,5, ч.1 ст.20 Закону України Про звернення громадян,та про невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки, як вже зазначалось вище, в матеріалах справи наявна відповідь Банку на заяву позивача від 09.08.2019 року, яка не містить в собі запитувану ним інформацію.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про порушення правил підсудності під час розгляду вказаного позову.

Помилковими є твердження апелянта ПАТ «Державний ощадний банк України» , щодо порушення районним судом правил територіальної юрисдикції (підсудності), так, відповідно до вимог ч.7 ст.28 ЦПК України за вибором позивача позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням, таким чином позов ОСОБА_1 до філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» пред`явлений правильно, оскільки місце знаходження останньої Соборний район міста Дніпро, що за своєю юрисдикцією відноситься до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, прийнявши до уваги доводи приведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність цих доводів, та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати, понесені відповідачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст .141 ЦПК України необхідно віднести за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Державний ощадний банк України залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова