Справа № 303/1797/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 липня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Чучки Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Азьоми Юрія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу судді Мукачівського міськрайонного суду від 21 серпня 2019 року (у складі судді Монича В.О.) за заявою адвоката Шпуганича Василя Петровича в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову в серпні 2019 р.

Просила накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1359 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :10:102:0018, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 27, яка на праві власності належить ОСОБА_3 код НОМЕР_1 та ОСОБА_1 код НОМЕР_2 .

На обґрунтування цієї заяви вказала, що звернулася до суду за захистом свого права шляхом:

-усунення перешкод у володінні та користуванні житловим будинком у АДРЕСА_1 , шляхом безперешкодного доступу в частині суміжних земельних ділянок і зобов`язання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перенести металічні стояки (виноградника), огорожі, вольєр і залізобетонний бордюр, який прилягає до будинку заявника на відстань 0,5 м. від будинку останньої;

-визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, земельну ділянку в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :10:102:0018 видане на ім`я ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки в АДРЕСА_1 , укладений 04 березня 2015 р. між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 і ОСОБА_1 стосовно земельної ділянки площею 0,1359 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :10:102:0018.

Відтак заявник вважає, що за наявності таких спірних правовідносин не вжиття судом заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду від 21 серпня 2019 р. заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1359 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :10:102:0018, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 27, яка на праві власності належить ОСОБА_3 код НОМЕР_1 та ОСОБА_1 код НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-в оскаржуваній ухвалі не вказано, з яких мотивів виходив суд, задовольняючи заяву про забезпечення позову;

-ті доводи, якими заявник обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, в силу вимог процесуального закону не є підставами для вжиття заходів забезпечення позову.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Про судове засідання, яке було призначене на 09 липня 2020 р. о 09.00 год., сторони були належним чином повідомленні про час і місце розгляду справу, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відтак розгляд справи проведено за їх відсутності.

Суд виходив із того, що вимогою позовної заяви є визнання недійсними документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою. Відтак, є усі підстави для забезпечення позову.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам справи, належно оціненим доказам і нормам матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Так, ч.1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належить або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом спірних правовідносин є майно, а саме земельна ділянка площею 0,1359 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :10:102:0018, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 27, яка на праві власності належить ОСОБА_3 і ОСОБА_1 .

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням 5-ої сесії 6-го скликання Верхньокоропецької сільської ради Мукачівського району №78 від 22.03.2011 р. вирішено встановити та погодити проходження меж земельних ділянок між позивачем і громадянином ОСОБА_4 (попередній власник спірної земельної ділянки). Також зобов`язано ОСОБА_4 до 01.07.2011 р. перенести металічні стояки (виноградника) на відстань 0,5 м., від забудови позивача. У свою чергу позивача зобов`язано встановити водогінні труби по всьому периметру власної житлової забудови.

Незважаючи на це, попередній власник земельної ділянки виготовив на своє ім`я державний акт, яким усупереч рішенню сесії не здійснив відступ від будівлі позивача на 0,5 м.

Позивач указує, що вказана земельна ділянка іде впритул до фундаменту її будинку, що унеможливлює виготовлення нею документа, який посвідчує право власності на земельну ділянку.

Відтак, позивач бажає захистити своє право власності через неможливість в установленому порядку приватизувати надану їй рішенням органу місцевого самоврядування земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач просив накласти арешт на спірне майно, тобто земельну ділянку відповідачів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Так, довід апеляційної скарги про те, що в оскаржуваній ухвалі не вказано з яких мотивів виходив суд задовольняючи заяву про забезпечення позову не заслуговує на увагу як необґрунтований.

Довід апеляційної скарги про те, що ті доводи, якими заявник обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, в силу вимог процесуального закону не є підставами для вжиття заходів забезпечення позову, не можуть бути взяті судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки є суб`єктивною оцінкою зі сторони відповідача, і не впливають на правильність вирішення заяви про забезпечення позову по суті.

Очевидно, що в разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно є ризики, що в подальшому відповідачами можуть вчинятися дії, покликані на відчуження спірного майна, подальших змін щодо його конфігураційтощо. Указані дії необхідно попередити, оскільки існує спір щодо меж земельних ділянок, які погоджувалися рішенням сесії у 2011 р. між позивачем і попереднім власником земельної ділянки.

У випадку невжиття заходів забезпечення позову та за умови ухвалення судового рішення на користь позивача виконати таке рішення буде складно або взагалі неможливо, адже під час розгляду справи по суті спірнемайно може бути будь-яким способом відчужене третім особам або проведені певні зміни щодо його конфігурацій, що ставить під загрозу виконання майбутнього судового рішення, знову ж таки, у випадку задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, є співмірними заявленим позовним вимогам, цілком відповідають характеру спірних правовідносин і ніяким чином не порушать прав учасників спору, а навпаки, зможуть забезпечити рівність таких прав.

Ужиття заходів забезпечення позову захистить права позивача у випадку задоволення його позовних вимог. Інтереси та права відповідачів таким забезпеченням не будуть порушені або обмежені, оскільки заходи забезпечення позову мають виключно тимчасовий характер і після вирішення спору по суті, вони будуть скасовані і у випадку ухвалення рішення не на користь позивача, відповідачі і надалі зможуть реалізовувати свої права стосовно майна, яке на цей момент є спірним.

Стороною позивача належними та допустимими доказами доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього судового рішення у випадку ухвалення на його користь.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і позиції позивача, відтак не заслуговують на увагу.

Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу адвоката Азьоми Юрія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Ухвалу судді Мукачівського міськрайонного суду від 21 серпня 2019 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 17 липня 2020 р.

Судді: