Справа № 654/3796/19
Провадження №2/654/305/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 року Голопристанський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Сіянка В. М.

за участю секретаря Петришак В. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Гола Пристань Херсонської області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредитор ХХІ» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору,

У С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила захистити її права як споживача фінансових послуг та визнати недійсним укладений між нею та відповідачем договір про надання фінансового кредиту № 398-00002330 від 15.10.2018. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 15.10.2018 між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредитор ХХІ» (далі ТОВ «ФК «Кредитор ХХІ») було укладено договір про надання фінансового кредиту № 398-00002330. При укладенні даного договору були порушені її права як споживача, оскільки перед укладенням договору кредитодавець не надав їй повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту. Крім того, вона не мала часу детально ознайомитися з умовами договору, договір складено дрібним шрифтом, умови договору є несправедливими, а тому при укладанні договору було порушено норми, встановлені Законом України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист персональних даних», а тому є підстави для визнання договору про надання фінансового кредиту недійсним.

Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності позивача, яка у позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіслав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки договір про надання фінансового кредиту був укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України про захист прав споживачів; при укладанні договору були чітко дотримані норми та права споживача, а зміст договору не суперечить вимогам законів; сторони при укладанні договору погодили всі його умови, що скріпили власноручними підписами; договір був укладений з метою настання реальних наслідків, відповідав волі сторін: позивач отримав від відповідача кредитні кошти.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2018 року між ТОВ «ФК «Кредитор ХХІ», як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено Договір про надання фінансового кредиту №398-00002330, згідно якого кредитодавець надав, а позичальник одержав фінансовий кредит готівкою у розмірі згідно п. 5 Специфікації (п.1 Договору). Позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом згідно п.6 Специфікації не пізніше дати, зазначеної у п.4 Специфікації (п.2 Договору). Розмір реальної річної процентної ставки за користування кредитом, за умови вчасного виконання позичальником своїх зобов`язань, зазначається в п. 6 Специфікації (п.4 Договору).

Згідно зі Специфікацією до Договору №398-00002330 від 15.10.2018 кредит надається на строк 20 днів, дата повернення 03.11.2018; сума кредиту 4000 грн; реальна річна процентна ставка становить 730 %. Також у Специфікації зазначено: дата здійснення платежу 03.11.2018, сума коштів, що підлягають сплаті, - 5600 грн, проценти за користування кредитом 1600 грн, сума кредиту 4000 грн.

Така ж інформація міститься у Паспорті споживчого кредиту.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - и третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ;

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо);

3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту;

4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України;

5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться;

6) реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування.

Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки.

Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит;

7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності).

Споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача;

8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

11) порядок дострокового повернення кредиту;

12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

У частині третій вказаної статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

З матеріалів справи вбачається, що кредитодавець у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію (паспорт споживчого кредиту, Специфікація). ОСОБА_1 особистими підписами засвідчила, що вона погодилася на отримання у кредит коштів, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Позивач, отримавши 4000 гривень кредитних коштів, одразу ними розпорядилася.

У відповідності до умов Договору, Спеціфикації та Паспорту споживчого кредиту позивач підтверджує своє розуміння і згоду з тим, що до підписання Договору вона була ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку та орієнтовну сукупну вартість кредиту, а тому наведені у позовній заяві аргументи щодо не ознайомлення позивача з умовами кредитування судом відхиляються.

Також відсутні і підстави вважати, що кредитний договір, укладений сторонами, містить несправедливі умови для споживача.

Так, відповідно до положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

У ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначений перелік несправедливих умов договору.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Посилання позивача на порушення вимог ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованим, оскільки на момент укладання оспорюваного договору статтю 11 вказаного Закону викладено у новій редакції.

Аргументи позивача про дрібний шрифт Договору не є підставою для визнання даного договору недійсним, оскільки положеннями Закону «Про споживче кредитування» (частина 7 статті 9) передбачено, що інформація, наведена у паспорті споживчого кредиту, викладається шрифтом одного розміру і типу та в одному форматі друку; за бажанням споживача зазначена інформація може бути надана йому на належному йому електронному носії інформації або електронною поштою. Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем такої інформації, у тому числі шляхом її друкування шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону тощо.

Дослідивши Договір про надання фінансового кредиту, Специфікацію до Договору та Паспорт споживчого кредиту, судом встановлено, що текст даних документів викладено шрифтом одного розміру і типу, в одному форматі друку, текст викладено чорнилами чорного кольору на аркуші білого паперу, тому доводи позивача щодо неможливості прочитати умови Договору, спростовуються матеріалами справи та судом не приймаються.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, укладений з порушенням вищевказаних вимог нормативно-правових актів. При підписанні даного договору позивач ознайомилася та погодилася з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредитор ХХІ» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду безпосередньо шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 17 липня 2020 року.

Суддя В. М. Сіянко