СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/546/19

пр. № 2/759/518/20

23 червня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Журибеди О.М.

при секретарі - Бойчук М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання їй іншого житлового приміщення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником спірної квартири. Між позивачем та відповідачем було укладено 23.10.2018 року договір найму (оренди) житла, відповідно до якого позивач передав а відповідач прийняла в тимчасове платне користування (найм) квартиру АДРЕСА_1 строком на два календарні місяці, зі сплатою орендної плати в розмірі 5000,00 грн. на місяць. Однак після закінчення строку дії договору найму відповідач всупереч умовам договору не звільнила квартиру та продовжує в ній проживати без достатніх правових підстав.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на його необґрунтованість.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1, 2 ст.319 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Разом з тим, за положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача (п. 35 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року).

При цьому, згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 11.09.2018 року набув право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору № 6364 від 15.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. (а.с. 19-21).

23.10.2018 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір найму (оренди) житла, відповідно до якого позивач передав а відповідач прийняла в тимчасове платне користування (найм) квартиру АДРЕСА_1 строком на два календарні місяці, зі сплатою орендної плати в розмірі 5000,00 грн. на місяць (а.с. 22-24).

Однак після закінчення строку дії договору найму відповідач всупереч умовам п.4.3.7. та 5.3 Договору не звільнила квартиру та продовжує в ній проживати без достатніх правових підстав.

Крім того, позивач зверталась до відповідачів з відповідною вимогою про вислення зі спірної квартири, проте відповідач квартиру не звільнила (а.с. 25, 26).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 , не маючи відповідних правових підстав для проживання у квартирі АДРЕСА_1 та не звільняючи займане житлове приміщення на вимогу законного власника, чинить перешкоди у здійсненні права власності останньому належним йому майном.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Виходячи з наведеного та керуючись ст. 11, 316, 319, 321, 356, 358, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 2, 4, 10-13, 17-19, 76-81, 133, 137, 141, 258-259, 263-268, 272-273, 274, 352, 354-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення - задовольнити.

Виселити з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в м. Києві 16 листопада 1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) без надання їй іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в м. Києві 16 листопада 1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Мінським РУ ГУ МВС України в м. Києві 30 листопада 1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Журибеда