У Х В А Л А

24 липня 2020 року

м. Київ

справа № 761/8333/18

провадження № 61-10075ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційні скарги Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва на постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2020 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 26 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району м. Києва про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та середній заробіток за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до наказу від 01 листопада 2013 року № 13-К ОСОБА_1 прийнято на посаду лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету філії № 1 Комунального підприємства «Консультативно-діагностичного центру» Шевченківського району міста Києва (далі - КП «КДЦ Шевченківського р-ну м. Києва», підприємство) на 0,5 вакантної ставки у порядку переведення з поліклініки № 1 Шевченківського району міста Києва з посадовим окладом згідно із штатним розписом.

30 листопада 2017 року ОСОБА_1 отримала наказ від 29 листопада 2017 року № 136 про зміну в організації праці, відповідно до якого філія № 1 КП «КДЦ Шевченківського р-ну м. Києва» працюватиме за новим графіком, та попередження про можливість припинення трудового договору згідно з частиною шостою статті 36 КЗпП України.

09 лютого 2018 року позивач отримала наказ від 05 лютого 2018 року № 122-к про звільнення з 05 лютого 2018 року у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці відповідно до частини шостої статті 36 КЗпП України.

ОСОБА_1 вважає наказ про звільнення незаконним таким, що не містить обставин (умов), які відповідно до закону визнаються змінами в організації виробництва і праці підприємств, установ, організацій, тому, відсутні підстави для зміни істотних умов її праці, що свідчить про незаконність припинення трудового договору.

Просила суд визнати незаконними та скасувати наказ КП «КДЦ Шевченківського р-ну м. Києва» від 05 лютого 2018 року № 122-к про звільнення її з посади та наказ від 29 листопада 2017 року № 136 в частині встановлення нового графіку роботи, поновити її з 05 лютого 2018 року на посаді лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету філії № 1 КП «КДЦ Шевченківського р-ну м. Києва» на 0,5 ставки на умовах неповного робочого тижня з графіком роботи - на другій зміні з парними числами робочих днів, стягнути 88 560,86 грн заробітної плати з індексацією за час вимушеного прогулу з 05 лютого 2018 року до 20 серпня 2019 року, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року в позові відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що під час звільнення відповідач дотримався вимог трудового законодавства, трудові права ОСОБА_1 не порушені.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року скасовано, ухвалено нове про задоволення позову частково.

Визнано незаконними та скасовано наказ КП «КДЦ Шевченківського р-ну м. Києва» від 05 лютого 2018 року № 122-к про звільнення ОСОБА_1 з посади та наказ від 29 листопада 2017 року № 136 в частині встановлення нового графіку роботи ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету Філії № 1 КП «КДЦ Шевченківського р-ну м. Києва» на 0,5 ставки на умовах неповного робочого тижня з графіком роботи: на другій зміні з парними числам робочих днів з 05 лютого 2018 року.

Стягнуто з КП «КДЦ Шевченківського р-ну м. Києва» на користь ОСОБА_1 30 799,31 грн заробітної плати з індексацією за час вимушеного прогулу з 05 лютого 2018 року до 20 серпня 2019 року з відрахуванням із цієї суми належних до сплати податків та обов`язкових платежів. В іншій частині позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що звільнення ОСОБА_1 з роботи відбулося під час її перебування на лікарняному, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню та поновленню на роботі позивача, стягненню на її користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

09 липня 2020 року КП «КДЦ Шевченківського р-ну м. Києва» звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2020 року.

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, судовий збір сплачено.

Згідно з частиною другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Як на підставу касаційного оскарження, заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року, провадження № 61-34683св18, від 03 жовтня 2018 року, провадження № 61-9771св18, від 03 квітня 2019 року, провадження № 61-12925св18, у постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2012 року, провадження № 6-156цс12.

Також, заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано прийняв нові докази.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття провадження.

Касаційну скаргу подано з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.

Заявник просить зупинити виконання постанови Київського апеляційного суду від 15 червня 2020 року, яке мотивоване відсутністю на підприємстві вакантного місця лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету на 0,5 вакантної ставки у зв`язку із скороченням штату працівників. На сьогодні у філії № 1 КП «КДЦ Шевченківського р -ну м. Києва» вже працює лікар-кардіолог, тому є ускладненим виконання рішення.

Відповідно до статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

З урахуванням завдань та основних засад цивільного судочинства, визначених частинами першою, третьою статті 2 ЦПК України, вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Враховуючи те, що рішення суду про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню, обґрунтованих підстав, за яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання оскаржуваного рішення суду немає.

Крім того, суду не надано доказів щодо примусового виконання судового рішення в частині стягнення заробітної плати, тому заява про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 15 червня 2020 року до закінчення перегляду справи в касаційному порядку задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Відкрити касаційне провадження у справі.

Витребувати із Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу № 761/8333/18 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району м. Києва про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відмовити в задоволенні клопотання Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 15 червня 2020 року.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 20 серпня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко