Справа № 541/646/20
Номер провадження 2/541/597/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 липня 2020 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Городівського О.А.

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М.В.,

розглянувши в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Карбан Євгеній Олексійович,

встановив:

03 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою.

На підтвердження позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся - ОСОБА_2 , яка була зареєстрована і проживала по АДРЕСА_1 . За життя, а саме 23.04.2019 року ОСОБА_2 склала заповіт, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради Усатою Н. І. та зареєстрований за № 98, яким все своє майно остання заповіла своєму онуку - ОСОБА_1 . За заявою спадкоємця про прийняття спадщини приватний нотаріус Карбана Є. О. відкрив і зареєстрував 26.11.2019 року за № 158/2019 спадкову справу. За життя ОСОБА_2 належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером :01:002:0174, які розташовані по АДРЕСА_1 , та недоодержана пенсія у розмірі 2151,23 грн. 16.03.2020 року він отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначену земельну ділянку та недоодержану пенсію, а також отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 146/02-31, в якій нотаріус відмовляє йому у прийнятті в якості правовстановлюючого документа на житловий будинок договору купівлі-продажу будинку, зареєстрованого на товарній біржі і не посвідченого нотаріусом, та у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 . Зазначений житловий будинок ОСОБА_2 купила у ОСОБА_3 Договір купівлі-продажу був укладений 06.05.1998 року на Товарній Біржі «Українська біржа нерухомості» (Полтавська філія) та зареєстрований за № Т-500Д. У п. 7 цього договору зазначено, що даний будинок переходить у власність покупця 06.05.1998 року. У тексті договору наявне застереження, що на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» договір не підлягає нотаріальному засвідченню. На виконання п. 8 договору купівлі-продажу його бабуся зареєструвала своє право власності на придбаний житловий будинок у Лубенському міжміському бюро технічної інвентаризації. На примірнику договору зроблено відмітку, що запис про реєстрацію № 267 здійснений 13.05.1998 року у реєстровій книзі № 1. Той факт, що житловий будинок по АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року дійсно належав ОСОБА_2 підтверджується довідкою ДКГІ «Миргородтехінвентаризація» від 13.02.2020 року №61-Т. З 01 січня 2013 року зміни щодо власника нерухомого майна фіксуються у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно інформації з ДРРП від 30.03.2020 року записів щодо зміни власника житлового будинку по АДРЕСА_1 немає. Отже, зазначений житловий будинок на момент смерті його бабусі належав ОСОБА_2 . У тексті договору купівлі-продажу прізвище його бабусі ОСОБА_2 помилково записане « ОСОБА_4 », а потім « ОСОБА_5 ». Це очевидна описка, адже у реєстраційному написі про реєстрацію права власності прізвище зазначене вірно. Крім того, з виписок із погосподарських книг по Великосорочинській сільській раді за 1991 - 1995 роки та 1996 - 2000 роки вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_3 купила саме ОСОБА_2 . На замовлення позивача 13.02.2020 року ДКП «Миргородтехінвентаризація» проведена інвентаризація та оцінка вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Всі капітальні споруди збудовані у період з 1967 року по 1989 рік, тобто належали його бабусі згідно договору купівлі-продажу, а збудовані ворота, огорожа, водопровід та газопровід є об`єктами, які можна було добудовувати і не потребували введення в експлуатацію та окремої реєстрації права власності. Тобто всі будівлі та споруди, які є на території домогосподарства по АДРЕСА_1 , входять до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_2 .

Просив суд визнати за ним право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 07 квітня 2020 року відкрито провадження у даній справи та призначенням підготовчого судового засідання (а.с. 24).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином - судовою повісткою (а.с. 77).

Представник позивача Пазинич І.М . що діє на підставі відповідної довіреності (а.с.75) в судове засідання не з`явилася до суду подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, справу просила розглянути у його відсутність (а.с.74).

Відповідач Великосорочинська сільська рада Миргородського району в судове засідання явку свого представника не забезпечила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду представником було подано заяву в якій виклав прохання провести розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечував (а.с. 28).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Карбан Є.О. в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, в якій проти позову не заперечував, справу просив розглянути без його участі (а.с.36).

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6 ).

Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 заповіт, яким все своє майно заповіла - ОСОБА_1 (а.с.8).

Згідно копії спадкової справи заведеної приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Карбан Є.О., після смерті ОСОБА_2 було заведено спадкову справу №158/2019, згідно якої, заяву про прийняття спадщини було подано ОСОБА_1 - позивачем по справі. З метою отримання свідоцтва про спадщину за заповітом після померлого спадкодавця ОСОБА_2 , на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами позивач звернувся до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Карбана Є.О., однак отримав відмову оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно. (а.с. 37-73). В той же час 16.03.2020 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна ОСОБА_2 (а.с.69,71).

За життя ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу укладеного та зареєстрованого 06.05.1998 року на Полтавській філії Українська біржа нерухомості придбала у ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Сторони договору купівлі-продажу виконали всі умови договору.Після укладення вказаного договору купівлі-продажу 13.05.1998 року ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності на спірний будинок у Лубенському міжміському Бюро технічної інвентаризації (а.с.14).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Таким чином, непорушність права власності є беззаперечною.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 3 статті 5 ЦК України передбачено, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР який діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Згідно до ч.2 ст. 47 ЦК України ( в редакції 1963року) та ч.2 ст.220 ЦК України в чинній редакції, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

У відповідності до правової позиції яка міститься у п. 61 постанови ВС від 26.09.2018 року у справі за № 910/21911/14, у разі застосування судом вищевказаних норм та визнання договору дійсним наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ст.224 ЦК України ( в редакції 1963року) та ст.655 ЦК України в чинній редакції обов`язки покупця виконано в повному обсязі, що підтверджується договором купівлі-продажу укладеним 06.05.1998 року на Полтавській філії Українська біржа нерухомості.

Фактичне і повне виконання правочину відбулося ще 06.05.1998 року, з того часу ОСОБА_2 разом зі своєю сім`єю проживали у спірному житловому будинку, що підтверджується випискою з погосподрської книги № 6 на 1996-2000 роки (а.с.18).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа мас право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

З огляду на встановлені обставини, суд переконаний, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку набула право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а отже дане право може бути об`єктом спадкування.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Оскільки відсутність правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності спадкодавця ОСОБА_2 на спірне спадкове майно, перешкоджає позивачу ОСОБА_1 оформити право на спадщину в позасудовому порядку, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

На підставі, ст.ст. ст.ст. 206, 263, 265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за заповітом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 .

На підставі ч.1 ст. 354 ЦПК України рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення. На підставі п.3 Прикінцевих положень ЦПК України (в ред. від 02.04.2020 року) даний строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. А. Городівський