У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"17" липня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Попрас В.О.,
при секретарі - Томіної І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Ахмад Алли Петрівни про скасування постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить: визнати протиправною та скасувати постанову державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори від 23.09.2019 про відмову їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/2 частку у праві спільної власності на житловий будинок літ «А-1» з прибудовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та зобов`язати Державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Ахмад А.П. видати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві спільної власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 після її чоловіка ОСОБА_2 .
Вислухавши в судовому засіданні представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження у цивільній справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно п.2 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірказаконності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.
Визначальним критерієм здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, а визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін. Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.
У справі, що розглядається, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом до нотаріуса в порядку цивільного судочинства, зазначала, що вона є спадкоємцем за законом на майно її чоловіка ОСОБА_2 , проте державний нотаріус Ахмад А.П. відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку у праві спільної власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 після чоловіка позивачки.
Відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріус ОСОБА_3 посилається на те, що з 01 січня 2013 року нотаріус при вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, є одночасно реєстратором права власності на об`єкт нерухомого майна.
Відповідно до п. 7 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Мінстрів України від 26.10.2011 року № 1141, під час формування заяви про державну реєстрацію прав до відомостей, передбачених цим Порядком, вносить відомості про адресу нерухомого майна.
На державного реєстратора - нотаріуса покладено обов`язок до прийняття рішення про реєстрацію прав власності, встановлювати відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. У разі наявності кількох об`єктів нерухомого майна за однією адресою, реєстратор (нотаріус) відмовляє у відкритті розділу на спадковий об`єкт нерухомого майна до усунення усіх спорів до впорядкування поштової адреси на цей об`єкт.
За адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано право власності на два різні об`єкти нерухомості з однаковою літерою «А-1».
Нотаріусом роз`яснено спадкоємцю про необхідність звернення до Харківської міської ради з питання впорядкування поштової адреси з отриманням рішення про зміну поштової адреси, зміни літери будинку або присвоєння нової поштової адреси та видачі у подальшому свідоцтва про право на спадщину за законом з його реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Пунктом п`ятим частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV (далі Закон №1952-IV) встановлено, що підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
Таким чином, позивачкою оскаржуються дії державного нотаріуса щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з наявністю суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, оскільки за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано право власності на 2 різні об`єкти нерухомості з однаковою літерою «А-1».
Відповідно до пункту першого частини першої статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Реєстраційна справа сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (пункти 8, 9 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV).
Частиною першою статті 10 Закону № 1952-IV передбачено, що державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.
Згідно з п.1 ч.3 ст. 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації.
Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт другий частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV).
У пункті п`ятому частини третьої статті 10 та у статті 11 Закону № 1952-IV вказано, що державний реєстратор відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. При цьому втручання будь-яких осіб, у тому числі державних органів, у діяльність державного реєстратора забороняється.
Відповідно до частин другої третьої статті 13 Закону № 1952-IV на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна. Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: 1) нерухоме майно; 2) право власності та суб`єкта (суб`єктів) цього права; 3) інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав; 4) обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень. У разі відсутності відкритого на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. Після відкриття на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу.
Частиною першою статті 24 Закону № 1952-IV передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав.
В даному випадку підставою для відмови у видачі свідоцтва та державної реєстрації права є п.5 ч. 1 ст. 24 Закону №1952-IV (наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно), що свідчить про наявність спору між заявником,що звернувся із заявою про реєстрацію прав на нерухоме майно, та державним реєстратором, який вчиняє такі дії.
Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду (частина перша статті 37 Закону №1952-ІV).

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

У справі, що розглядається, правовідносини виникли між позивачкою ОСОБА_1 і державним реєстратором нотаріусом Ахмад А.П. з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та реєстрації права власності на Ѕ частку у власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , лише з тих підстав, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано право власності на два різні об`єкти нерухомості з однаковою літерою «А-1», а саме: житловий будинок АДРЕСА_2 та нежитлова будівля літ. «А-1» площею 531,4 кв. м., що належить ТОВ «БАЛІ» підставі Свідоцтва про право власності б/н 06.04.2005 року, виданого Виконавчим комітетом Харківської міської ради (реєстраційний № 10507108 відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна).

Інших підстав визнання протиправною відмову нотаріуса у видачі свідоцтва та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій позовна заява не містить. Спору з приводу права власності на спадкове майно за законом після померлого ОСОБА_2 не має, оскільки позивачка єдиний спадкоємець за законом на все майно ОСОБА_2 .

З огляду на викладене суд вважає, що у даній справі виникли саме публічно-правові відносини, оскільки відповідач, діючи як державний реєстратор, тобто як суб`єкт владних повноважень, дії якого щодо позивача останній вважає неправомірними та такими, що порушують його права. Тобто, при визначенні юрисдикційності спору з нотаріусом, який діє як державний реєстратор, чи щодо оскарження дій нотаріуса, який діє як державний реєстратор, критерієм такого розмежування є предмет оскарження.

Оскільки позивач оскаржує дії нотаріуса, як державного реєстратора, з приводу розгляду його заяви у контексті статті 24 Закону № 1952-IV (п.5 ч.1 ст.24 Закону №1952-IV підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно) , і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Відтак справа за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Ахмад А.П. про скасування постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії підлягає розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 490/5986/17.

Пунктом першим частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦПК України - якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 255, 256 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Ахмад Алли Петрівни про скасування постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 , що з зазначеним позовом вона має право звернутися до Харківського окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 21.07.2020 р.

СУДДЯ -