Справа № 638/4918/20
Провадження № 2/638/3211/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Куценко К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданого адвокатом Коструб Тетяною Анатоліївною, до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання неправомірними дій чи бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить стягнути з відповідача на її користь недоотриману пенсію ОСОБА_3 з 01 березня 2016 року по 31 березня 2018 року в сумі 40 570,92 грн., а також компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії ОСОБА_3 з квітня 2016 року по 08 березня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є онукою ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Дар`ївка, Сведловодського району Луганської області. Вона отримувала пенсію як тимчасово переміщена особа в Чугуївському ПФ Харківської області. 08 березня 2018 року у віці 86 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 . З урахуванням припинення виплати пенсії утворилась заборгованість. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом сума неотриманої у зв`язку зі смертю пенсії, яка належала ОСОБА_3 з березня 2016 року по 08 березеня 2018 року становить 40 570,92 грн. 25.06.2019 року та 18.12.2019 року вже повторно представник позивача звернувся до відповідача щодо оформлення недоотриманої пенсії померлої, однак станом на теперішній час це питання не вирішене. У зв`язку з чим позивач просить стягнути на її користь недоотриману пенсію ОСОБА_3 з 01 березня 2016 року по 31 березня 2018 року у сумі 40 570,92 грн., а також компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії ОСОБА_3 з квітня 2016 року по 08 березня 2018 року.

Ухвалою від 27.04.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Уповноваженим представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що управління не згодне з позовними вимогами, звертаючи увагу на те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебувала на обліку за фактичним місцем проживання/перебування: АДРЕСА_2 з 01.08.2014р. по 31.03.2018р. і отримувала пенсію за віком. Після смерті ОСОБА_3 залишилась недоотримана пенсія з 01.03.2016р. по 31.03.2018р. в сумі 40 570,92грн. 02.07.2019 року до управління поштою надійшла заява від 25.06.2019 року про виплату недоотриманої пенсії від імені ОСОБА_4 за померлу ОСОБА_3 з додатками, однак їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт взяття на облік ОСОБА_4 та ОСОБА_2 як переміщених з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також документа, що посвідчує особу заявника ОСОБА_2 11.11.2019 ОСОБА_4 повторно звернулась до управління від імені Лук`яниця Ю.В. із заявою про виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_3 , однак відповідні документи додані до заяви не були. Рішенням відділу з питань перерахунків пенсій № 14 Управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 26.11.2019 3567/08.18-20 у виплаті недоотриманої пенсії у зв`язку з смертю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовлено у зв`язку з ненаданням довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ОСОБА_3 в період з 01.08.2014р. по 31.03.2018р. отримувала пенсію за віком згідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення». З 01.03.2016року після обміну даними з управлінням праці та соціального захисту населення виплату пенсії ОСОБА_3 призупинено. За поновленням виплати пенсії вона за життя не зверталась. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла. За період з 01.03.2016р. по 31.03.2018р. залишилась недоотримана пенсія в розмірі 40 570,92грн. Згідно інформації управління з питань виплати пенсії, згідно бази даних одержувачів пенсій, датою останнього нарахування пенсійних виплат померлій є лютий 2016 року. Також останнім місяцем здійснення пенсійних виплат є лютий 2016 року. У зв`язку з чим відповідач вважає, що вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходу померлої також не підлягають задоволенню, оскільки підстави для проведення розрахунку та виплата такої компенсації відсутні, оскільки нараховані суми пенсії було своєчасно виплачено ОСОБА_3 . На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

В своїх додаткових поясненнях позивач звернулась до суду з клопотанням про витребування у відповідача належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_3 , інформацію про суму та дату останньої виплати пенсії, довідку про розмір заборгованості по невиплаченій пенсії та докази на підтвердження підстав не виплати померлій пенсії. Ухвалою суду, поставноленою без видалення у нарадчу кімнату, відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання, оскільки необхідні докази подані відповідачем разом із відзивом на позовну заяву.

Ухвалою суду від 28.05.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивач та його представник в судове засідання не зв`явились, представник позивача просив справу розглянути у їхню відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути без участі представника управління.

Згідно ч. 1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність осіб, які в судове засідання не з`явились, на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи та з урахуванням заяв по суті справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що ОСОБА_3 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області з 01.08.2014 року та отримувала пенсію за віком як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Також встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшла недоотримана пенсія у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області в сумі 40 570,92 грн., яка належала померлій.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.06.2019 року приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області Бутаковою І.Г., ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається із суми недоотриманої пенсії в розмірі 40 570,92 грн., належність якої померлій підтверджується листом Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 18.04.2019 року №3096-07/23.

Зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позов подано з метою захисту спадкових прав позивача, оскільки предметом заявлених позовних вимог є стягнення нарахованих, але не отриманих спадкодавцем позивача за життя сум пенсії, тобто виплат, які є спадковою масою і не стосуються порядку нарахування соціальних виплат. Тобто вимоги є майновими (стягнення грошових коштів), а правовідносини між сторонами - цивільними. Спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зі змісту ст.1227 ЦК України вбачається, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодування у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Зміст ч.3 ст. 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Суд зазначає, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна.

Щодо посилань відповідача на ненадання позивачем або її представником до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як підставу відмови у виплаті недоотриманої пенсії після сметрі ОСОБА_3 , суд не приймає їх до уваги, оскільки вони не є підставою для оспорювання або не визнання прав позивача на отримання зазначених виплат в порядку спадкування.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що позивач має право як спадкоємець на отримання нарахованих, але не виплачених в повному обсязі сум пенсії, які входять до складу спадщини і не були отримані спадкодавцем за життя, проаналізувавши в сукупності надані докази, а також беручи до уваги те, що згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_2 в частині стягнення недоотриманої пенсії ОСОБА_3 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення на користь позивача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії ОСОБА_3 з квітня 2016року по 08 березня 2018 року, суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу(особи).

Стаття 2 цього Закону встановлює, що компенсація громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. З аналізу зазначеної статті вбачається, що компенсація втрати частини доходу здійснюється в разі порушення строку виплати лише нарахованих сум доходів громадян, а не будь-яких інших.

Аналогічні обставини викладено і в Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінета Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Згідно листа Відділу з питань виплати пенсій №13 Управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.05.2020 № 2000-0415-9/22849 останнім місяцем здійснення пенсійних виплат померлій ОСОБА_3 є лютий 2016 року. Після обміну інформацією з органами соціального захисту населення згідно листа Пенсійного фонду України від 19.03.2015року № 13333/02-40 виплату пенсії було призупинено з 01.03.2016року, у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання/перебування. За поновленням пенсії померла ОСОБА_3 протягом періоду з березня 2016 року по березень 2018 року не зверталась, до складу спадщини вказані компенсаційні виплати не враховані.

Як вже було зазначено, зміт ст.1127 ЦК України у взяємозв`язку із ст. 52 Закону України «Про загальнооб`язкове державне пенсійне страування» слід розуміти таким чином, що суми пенсії які належали спадкодавцеві, а лише у разі ї відсутності входять до складу спадщини. Тобто такі суми пенсї протягом 6 місяців після смерті пенсіонера не входять до складу спадщини і можуть бути отриман членами його сім`ї в порядку ст. 52 вказаного Закону. Проте в разі спливу цього шестимісячного строку та відсутності звернень членів сім`ї щодо отримання пенсії, такі суми пенсії включаються до складу спадщини і розподіляються між спадкоємцями в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, а отже на такі суми пенсії може бути отримане свідоцтво про право на спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем не було доведено, що у неї відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину стосовно компенсаційних сум на неотриману померлою пенсію. Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року № 7 за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Отже оскільки позивач та її представник не зверталися до відповідача з приводу отримання компенсаційних сум на неотриману померлою пенсію протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та не надавали свідоцтво про право на спадщину у вигляді компенсаційних сум на неотримувану померлою пенсію, яке виникло після спливу шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення компенсаційних сум на неотриману померлим пенсію не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що ухвалою суду від 22.04.2020 року позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, ст.ст.1218, 1219, 1227 ЦК України, ст.ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», керуючись ст.ст.2, 4, 5, 10-13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання неправомірними дій чи бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію ОСОБА_3 у сумі 40 570 (сорок тисяч п`ятсот сімдесят) гривень 92 копійки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складений 17.07.2020 року.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ;

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, , м.Харків, м-н Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк