Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Опікунська рада Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідач по справі, яка є матір`ю їхньої малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дочки, яка проживає разом зі своїм батьком, позивачем по справі. Дитина є інвалідом 1 групи, потребує особливого догляду та лікування. Відповідач не проживає з родиною, залишила дитину немовлям проживати з батьком, не цікавиться її життя, здоров`ям, матеріально не допомагає, а тому позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо його дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач позов не визнала.

Представник 3-ї особи - Опікунська рада Озернянської сільської ради Білоцерківського району, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являються ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Наведене підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ОК від 13.09.2017р., копія якого приєднана до матеріалів справи. (а.с.7).

Встановлено, що дитина сторін, ОСОБА_3 , є інвалідом , має діагноз : ВВР головного мозку, мікроцефалія, гіпоплазія мозолистого тіла (а.с.17-18).

Встановлено, що за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду № 357/13757/19 від 20.02.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний, після розірвання шлюбу прізвище відповідача змінено на її дошлюбне - « ОСОБА_2 ».

Згідно висновку опікунської ради Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 15.11.2019 року висловлено думку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо її малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідність зазначеного інтересам дитини (а.с.9).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач із дочкою зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Згідно наданого акту обстеження житлово-побутових умов в будинку АДРЕСА_1 , для малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 створені належні умови для нормального її розвитку (а.с.13).

Згідно наданого акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_2 , двері не відчинили, тому умови проживання матері ОСОБА_2 не перевірено.

Згідно довідки-характеристики від 19.11.2020 р. виданої виконавчим комітетом Озернянської сільської ради Білоцерківського району на родину відповідача ОСОБА_2 вказано склад її сім`ї : мати - ОСОБА_6 , 1967 р.н., дочка - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також, вказано, що відповідач має творчі здібності, розвитком та утриманням її двох дітей від першого шлюбу займається бувший чоловік ОСОБА_9 . Мати відповідача перебуває в релігійній общині, в сім`ї часто виникають сварки на міжрелігійні теми. ОСОБА_2 переклала обов`язки по догляду за дітьми на своїх рідних (а.с.11).

Згідно довідки №57 від 20.02.2020 року виданої лікарем психіатром Білоцерківської центральної районної лікарні, вбачається, що ОСОБА_2 , 1987 р.н. зверталася за допомогою до лікаря-психіатра, діагноз шизофренія, параноїдна форма. (а.с.31).

Згідно інформації адміністрації КНП БРР «Білоцерківської центральної районної лікарні» ОСОБА_2 зверталася за медичною допомогою до лікаря-психіатра амбулаторно, з 2016 року перебуває під диспансерним наглядом у лікаря-психіатра в КЗКОР «ОПНМО» з приводу шизофренії параноїдної форми по теперішній час (а.с.51).

Згідно інформації адміністрації КНП КОР «ОПНМО» ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у медоб`єднанні п`ять разів з діагнозом шизофренія параноїдна, нападоподібно-параноїдний синдром. (а.с.53).

З 30.06.2020 року ОСОБА_2 встановлено на строк до 01.07.2021 року, другу групу інвалідності, загальне захворювання з рекомендацією лікуватися у психіатра. Зазначене підтверджено довідкою МСЕК (а.с. 81).

Позивач суду пояснив, що з лютого 2015 року донька сторін постійно проживає разом з ним, та перебуває на повному утриманні позивача. Після народження дитини, в грудні 2017 року, відповідач ОСОБА_2 , залишила сім`ю і свою чотирьохмісячну дитину на позивача, не з`являлася до доньки, життям та здоров`ям дитини не цікавилася, участі у вихованні дочки не приймала. Позивач зазначив, що дитина є інвалідом 1 групи та потребує постійного стороннього догляду, через що неодноразово позивач перебував з донькою на амбулаторному лікуванні. Дитині систематично потрібно проходити медичне обстеження, процедури, масажі, у неї є шанс на видужання, у доньки затримка психічного, мовленнєвого і моторного розвитку. Відповідач жодного разу не провідала свою дитину в лікарні, не поцікавилася її життям та здоров`ям, не телефонує, дитина позбавлена материнської турботи. Відповідач не бачила ОСОБА_3 більше року, перед судовим засіданням, відповідач з матір`ю прийшли до позивача, хотіли побачити ОСОБА_3 , але позивача з донькою не було дома.

Відповідач ОСОБА_2 заперечуючи позов, в судовому засіданні пояснила, що любить свою дочку та бажає виховувати її, зазначила, що останнній раз бачила доньку рік тому, в травні 2019 року доглядала тиждень за дочкою коли про це попросив позивач. Відповідач в судовому засіданні неодноразово висловлювала маячні ідеї, розповідала про телепатичні розмови з позивачем та особою на ім`я ОСОБА_12 , якого називає Богом . Відповідач не бажає приймати ліки, призначені лікарями, оскільки лікування пригнічує та позбавляє телепатичних розмов. Випадки, коли відповідач не впускала старших дітей до квартири, чи вмикала газ, називає жартами. Відповідач пояснила, що підробляє малюванням, має тимчасові заробітки. Відповідач вважає, що батько повинен утримувати і доглядати дітей, а вона, як матір, в силу можливості буде зустрічатися, допомагати виховувати дітей.

Представник третьої особи, підтримуючи позов, суду пояснила, що позивач характеризується позитивно, самостійно виховує свою доньку ОСОБА_3 , а відповідач часто буває неадекватною і неврівноваженою, її поведінка є загрозливою для життя і здоров`я дітей. ЇЇ діти соромляться матір. Представник третьої особи в судовому засіданні навела ряд фактів, повідомила про вчинки відповідача саме по відношенню до її дітей, зазначивши, що відповідач свідомо переклала обов`язки по утриманню і вихованню своїх дітей на чоловіків від попередніх шлюбів та на родичів.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 , яка проживає по-сусідству з позивачем, суду показала, що малолітня ОСОБА_3 проживає разом зі своїм батьком, який займається її вихованням та матеріально утримує, свідку відомо, що відповідач не проживає зі своєю донькою, не дбає про здоров`я, утримання малолітньої доньки. Свідок ОСОБА_15 , суду показав, що мати не піклується про свою дитину, ОСОБА_3 проживає з позивачем, який дбає та утримує доньку, іноді позивачу допомагають його батьки. Свідок ОСОБА_6 , яка приходиться відповідачу мамою, суду показала, що її донька любить своїх дітей, але в силу хвороби, вона не може їх утримувати та постійно доглядати. ОСОБА_2 була вагітна, коли її позивач покинув, а потім вони зійшлися, жили разом, деякий період між ними було все добре. В ОСОБА_2 бувають психічні напади, кризові стани коли її поведінка стає не контрольована, але час від часу відповідач проходить курс лікування. Коли у відповідача нормальний стан, вона гарно дбає про дітей, годує їх, прибирає в будинку. ОСОБА_6 не заперечує, щоб малолітня ОСОБА_3 жила постійно з позивачем, просто бажає бачитися з онучкою.

Задовольняючи позов, суд виходить з наступного.

При розгляді справи про позбавлення батьківських прав суд виходить з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України; ЗУ "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р., Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо (вона), він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ч. 3 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Так, сам факт заперечення відповідачем проти позову щодо позбавлення її батьківських прав може свідчити про її інтерес до дитини. Однак, при цьому, суд враховує, що вчинки та поведінка відповідача часто створювали загрозливі ситуації для життя та здоров`я дитини. Відповідач не заперечила наведені в судовому засіданні факти її імпульсивних, неадекватних вчинків. Мав місце випадок коли ОСОБА_2 навмисного вмикала газ при сварці зі своєю матір`ю, замикалася в квартирі та не впускала дітей до помешкання, влаштувала прилюдно сварку зі своїми старшими дітьми через відвідування ними новорічного свята, вчиняла неодноразово сварки із застосуванням фізичної сили до своєї матері на фоні релігійних вподобань, висловлює суїцидні думки. В деякий період відповідач може працювати й доглядати дітей, відповідач не вважає себе хворою, не бажає лікуватися та, як стверджує, - постійно веде телепатичні розмови і її вустами, тілом володіє інша особа. Однак, суд зазначає, що не хворобливий психічний стан відповідача є підставою для задоволення позову. Суд бере до уваги ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків, лише, в період коли відповідач не перебувала на лікуванні. Відповідач не була визнана недієздатною.

В даному випадку, підставами для позбавлення батьківських прав відповідача є : безпричинне нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками по утриманню та вихованню доньки ОСОБА_3 , яку в чотирьохмісячному віці залишила на позивача. Відповідач більше року не бачилася зі своєю донькою. Протягом останнього року, лише, двічі намагалася навідати доньку ОСОБА_3 . Суду не надано доказів того, що відповідачу чиняться перешкоди в спілкуванні з донькою. Відповідач в судовому засіданні вказала, що боїться позивача, але встановленим є те, що ні мати, ні бабуся дитини жодного разу не зверталися до органу опіки та піклування чи суду за допомогою вирішити питання участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_3 . Дитина сторін потребує постійного медичного нагляду і неодноразово та тривалий час перебувала в лікарні де з нею поряд постійно знаходився батько, який оформив декретну відпустку та повністю доглядає за дитиною. Мати ОСОБА_3 не цікавиться в повній мірі фізичним розвитком своєї дитини, не приймає участі у її вихованні. Суд вважає, що змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, оскільки вона наділяє інших осіб переважним обов`язком утримувати й доглядати її дітей.

Отже, виходячи із заявлених вимог, встановлених судом фактів, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач підлягає позбавленню батьківських прав стосовно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає за необхідне в рішенні зазначити, що відповідно до положень ст. 169 СК України особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення.

Сторони звільнені від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.150,155, 164,165,180-183,191 СК України, ст.ст. 4,5,12,19,130,141, 258,263,264,354 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ ЦПК України під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження, визначений ст.354 ЦПК України, продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16.07.2020 року.

СуддяО. Я. Ярмола