Єдиний унікальний номер судової справи: 225/1414/15-ц
Номер провадження: 6/225/2/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Ткач Г.В.,

за участю

секретаря судового засідання Міщук І.І.,

представників заявника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представників заінтересованої особи Лазуренко Н.А., ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька Донецької області заяву Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, заінтересована особа - ОСОБА_4 , про поворот виконання рішення суду,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі-Фонд) звернувся до суду з заявою про поворот виконання рішення суду. В обґрунтування заяви зазначив, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 19.11.2015 частково задоволено вимоги ОСОБА_4 , який звернувся до суду з позовом до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Дзержинську Донецької області, про встановлення факту перебування членом сім`ї, знаходився на утриманні померлого, стягнення страхових виплат.

Так, вказаним рішенням суду встановлено факт, що позивач ОСОБА_4 був членом сім`ї ОСОБА_5 , стягнуто одноразову страхову допомогу в розмірі п`ятирічного заробітку 438 372,60 грн., одноразову страхову допомогу в розмірі річної заробітної плати 87 674,52 грн., щомісячні страхові виплати 2 739,83 грн. та моральну шкоду - 1000 грн. Зобов`язано Фонд провести індексацію щомісячних страхових виплат.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 10.02.2016 року рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19.11. 2019 скасовано в частині стягнення моральної шкоди.

На виконання вказаних рішень суду відділення Фонду у м. Дзержинськ призначило та виплачувало страхові виплати ОСОБА_4 сума яких склала 824 182,68 грн.

Разом з тим, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.10.2017 року рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19.11.2015 та Апеляційного суду Донецької області від 10.02.2016 року скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, з цих підстав Фондом щомісячні страхові виплати ОСОБА_4 були припинені.

Згідно постанови правління Фонду соціального страхування України від 08.02.2017 року №13 утворено Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та 10.05.2017 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань зареєстровано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та його відокремлений підрозділ Торецьке міське відділення Фонду, що є правонаступником відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Торецьк (Дзержинськ) Донецької області.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 18.02.2019 року, що постановою Донецького апеляційного суду від 21.05.2019 року залишено без змін, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення факту перебування членом сім`ї, який знаходиться на утриманні померлого та стягнення страхових виплат, відмовлено.

Отже, у зв`язку зі скасуванням рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19.11.2015 та Апеляційного суду Донецької області від 10.02.2016 року не за нововиявленими чи виключними обставинами, необхідно виконати поворот цих рішень, у зв`язку з чим, в заяві ставиться питання про стягнення з ОСОБА_4 в порядку повороту виконання рішення суду на користь заявника коштів, що були виплачені ОСОБА_4 в розмірі 824 182,68 грн.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 03.09.2019 провадження у справі відкрито, призначено судовий розгляд, після усунення заявником недоліків на виконання ухвали суду від 09.08.2019 в частині надання документів, що підтверджують суму, стягнену за рішенням суду.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 06.11.2019, провадження у справі зупинене до набрання законної сили рішенням за результатами перегляду в касаційному порядку справи №225/1414/15-ц, провадження №61-11821ск19, у зв`язку з зупиненням дії рішення Дзержинського міського сулу Донецької області від 18.02.2019 та постанови Донецького апеляційного суду від 21.05.2019 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку згідно з ухвалою Верховного суду від 20.09.2019.

Провадження у справі відновлене 16.04.2020.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав, просив задовольнити з огляду на положення ч.1 ст. 445 ЦПК України, доповнив, що між Фондом та ОСОБА_4 відсутні трудові правовідносини, згідно з постановлених рішень судів він не мав права на отримання страхових виплат. Заявник (Фонд) не за власною ініціативою нарахував та виплатив вказані грошові кошти ОСОБА_4 , а на виконання рішення судів, дію яких намагалися зупинити на час оскарження, однак клопотання не було задоволено.

Представники заінтересованої особи в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечили, зазначив, що в даному випадку виплати отримані ОСОБА_4 , є виплатами, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання у яких не допускається. Крім того, задоволення заяви про поворот виконання рішення суду буде явно несправедливим, матиме ознаки "надмірного тягарю", що з урахуванням практики Європейського суду з прав людини становитиме порушення положень ст.ст. 6,13,14 та ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. До справи долучив письмові заперечення та судову практику в аналогічних справах. В обґрунтування позиції зазначив, що ч.2 ст. 445 ЦПК України передбачено, що у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Оскільки предметом спору було встановлення факту належності позивача до сім`ї загиблого на виробництві ОСОБА_5 та стягнення страхових виплат, належних сім`ї загиблого на виробництві, то ці виплати вважаються такими, що випливають з трудових правовідносин, бо саме нещасний випадок на виробництві є тим юридичним фактом, що породжує право на отримання цих виплат. Крім того, в ч.2 ст.445 ЦПК України не зазначається, що суб`єктом виплат що випливають з трудових правовідносин, обов`язково має бути лише роботодавець, тож вказану норму слід тлумачити таким чином, що суб`єктом таких виплат може бути й інша особа, зокрема, Фонд соціального страхування.

Звернено увагу суду, що система страхування від нещасного випадку на виробництві введена з 1 квітня 2001 року, тож до цього часу обов`язок відшкодування шкоди від нещасного випадку на виробництві повністю покладався на роботодавця, тому неможливо стверджувати, що виплати, що проводилися роботодавцями на користь потерпілих від нещасного випадку та членів їх сімей, не підпадають під законодавче визначення «інші виплати, що випливають з трудових правовідносин» і підлягають стягненню в рамках повороту виконання судового рішення. Ці виплати не стягуються на користь роботодавця в рамках повороту виконання рішення за винятком випадків, коли судове рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Отже, з 1 квітня 2001 року суб`єкт виплат змінився (з роботодавця на Фонд соціального страхування), але немає жодних підстав стверджувати, що змінився підхід законодавця до заборони стягнення цих виплат в рамках цивільного процесуального інституту повороту виконання судових рішень. Таким чином, всі види виплат, що були здійснені у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, незалежно від суб`єкта таких виплат, є виплатами, що випливають з трудових правовідносин, тож поворот виконання рішення у таких справах не допускається.

Відповідно до чинної правової позиції Верховного Суду, у справах щодо стягнення моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, поворот виконання рішення суду (стягнення з Фонду соціального страхування суми виплаченої моральної шкоди на виконання скасованого у подальшому судового рішення) не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалене рішення, тож, якщо в рамках повороту виконання рішення не допускається стягнення моральної шкоди, виплаченої Фондом соціального страхування, то помилково вважати, що при цьому допускається стягнення «інших виплат».

Таким чином, при настанні нещасного випадку на виробництві, як моральна шкода, так і одноразова допомога та щомісячні страхові виплати, є виплатами, що випливають з трудових правовідносин та є наслідком одного й того самого юридичного факту нещасного випадку, що стався з працівником на виробництві.

Вказує, що рішення суду у справі ОСОБА_4 не було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача, а тому, на підставі ч.2 ст. 445 ЦПК України в задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду слід відмовити. Крім того, зазначає, що суд касаційної інстанції розглядав касаційну скаргу відповідача майже два роки та при цьому не вирішував питання про зупинення виконання оскаржених відповідачем рішень, відповідно позивач, увесь цей час отримував страхові виплати від Фонду соціального страхування, що витрачав на повсякденні соціально-побутові потреби. Щомісячні утримання 20% з мінімальної пенсії позивача призведуть до того, що розмір отримуваних ним сум пенсії стане нижчим за прожитковий мінімум. Отже, поворот виконання рішення у даному випадку буде несправедливим та призведе до порушення прав позивача, тому на підставі викладеного просить відмовити в задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду.

Суд, заслухав доводи учасників, дослідив представлені матеріали, зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст. 444 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, за наявності відповідної заяви сторони вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він відмовляє в позові повністю. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 445 ЦПК України у разі скасування за нововиявленими чи виключними обставинами рішень у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, поворот виконання допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтоване на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011 зазначив, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна, оскільки правова підстава для набуття майна відпала.

Відтак, поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

Питання сутності повороту виконання рішення суду узагальнено в постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 (справа №36/9595/14), виходячи з положень ст.ст. 380,382 ЦПК України, 2004 року, що є аналогічними ст.ст. 444, 445 ЦПК України.

Верховним судом зроблено висновок, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Оскільки поворот виконання рішення є гарантією відновлення прав учасників процесу, то суди повинні задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнуті з нього кошти за скасованим судовим рішенням, за відсутності обмежень, встановлених статтею 382 ЦПК України 2004 року (наразі - 445 ЦПК України), яка визначає особливості повороту виконання в окремих категоріях справ.

Зазначено, що якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Отже, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення.

Виняток становлять лише випадки, передбачені ст. 382 ЦПК України, 2004 року (445 ЦПК України), а саме, у разі скасування у зв`язку з нововиявленими чи виключними обставинами рішень у справах про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, поворот виконання допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтоване на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

У справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Аналіз частини першої статті 382 ЦПК України, 2004 року (445 ЦПК України) дає можливість дійти висновку, що поворот виконання не допускається, якщо відповідні правовідносини сторін характеризуються одночасною наявністю таких ознак:

- виконане рішення постановлене за позовом про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи. При цьому мається на увазі як матеріальна, так і моральна шкода;

- виконане рішення скасоване у зв`язку з нововиявленими чи виключними обставинами. Тобто у разі скасування такого рішення в іншому порядку (наприклад, судом касаційної інстанції в порядку касаційного оскарження) поворот виконання допускається;

- виконане рішення не було обґрунтовано на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

За відсутності хоча б однієї з вказаних ознак обмеження повороту виконання не діє.

Положення частини другої статті 382 ЦПК України, 2004 року (445 ЦПК України) встановлюють обмеження повороту виконання виключно щодо судових рішень, постановлених в одній з таких категорій справ: про стягнення аліментів, заробітної плати, інших, крім заробітної плати, виплат, що випливають з трудових правовідносин. Порядок, у якому було скасовано відповідні рішення у таких категоріях справ, значення не має.

Разом з тим, під виплатами, що випливають з трудових правовідносин слід розуміти не тільки форми оплати праці у вигляді заробітної плати та інших видів трудових виплат, а і інші трудові виплати, віднесені до обов`язку роботодавця.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 19.11.2015 задоволено позов ОСОБА_4 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Дзержинську про встановлення факту члена сім`ї, який перебував на утриманні померлого та стягнення страхових виплат відшкодування моральної шкоди, задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_4 був членом сім`ї ОСОБА_5 , загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебував на утриманні останнього у період з 2000 року по 10.02.2012 року; зобов`язано відповідача провести відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, а саме, одноразову страхову виплату в розмірі п`ятирічного заробітку 438372,60 грн., одноразову допомогу в розмірі річної заробітної плати 87674, 52 грн., щомісячні страхові платежі в розмірі 2739,83 грн.; провести індексацію щомісячних платежів на користь ОСОБА_4 ; стягнути моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 10.02.2016 року апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Дзержинському Донецької області задоволено частково: рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19.11.2015 в частині стягнення моральної шкоди скасовано, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в цій частині, відмовлено.

Відповідно до представлених заявником розпорядчих та платіжних документів на виконання рішення суду від 19.11.2015 року ОСОБА_4 виплачено 824 182, 68 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.10.2017 року рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19.11.2015 та рішення Апеляційного суду Донецької області від 10.02.2016 скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 18.02.2019 за результатами нового розгляду в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Зазначене рішення постановою Донецького апеляційного суду від 21.05.2019 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12.12.2019 касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 18.02.2019 та постанову Донецького апеляційного суду від 21.05.2019 залишено без змін, поновлено дію рішень.

Відтак, судами за позовною заявою ОСОБА_4 вирішувався спір про право позивача на страхові виплати, передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, які фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Згідно із статтею 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсії у зв`язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Рішення судів від 19.11.2015 та 10.02.2016 року не обґрунтовувались положеннями КЗпП України, не були пов`язані з виплатами, що випливали з трудових правовідносин.

Отже, ОСОБА_4 не перебував у трудових відносинах з підприємством, що мало відповідати внаслідок нещасного випадку на виробництві, звернувся до суду з правовідносин, що, на його думку, виникли внаслідок його права на відшкодування шкоди, у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 та стягнення страхових виплат.

Однак, на теперішній час, відповідно до рішень суду за результатами нового судового розгляду в задоволенні заяви про встановлення факту перебування ОСОБА_4 членом сім`ї ОСОБА_5 та перебування на утриманні померлого, відмовлено за відсутністю підстав. Попередні рішення суду не скасовані за нововиявленими чи виключними обставинами, відтак, обмеження щодо повороту рішення суду в дійсній справі відсутні, у зв`язку з чим, заява управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області до ОСОБА_4 , про поворот виконання рішення суду підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 444, 445 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, заінтересована особа - ОСОБА_4 , про поворот виконання рішення суду, задовольнити.

У порядку повороту виконання рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19.11.2015 року, стягнути з ОСОБА_4 на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області грошові кошти в розмірі 824 182 (вісімсот двадцять чотири тисячі сто вісімдесят дві) гривні, 68 коп.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15.5ч.1 РозділуXIІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вступна та резолютивна частини ухвали прийняті в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 13 липня 2020 року, складання повного рішення суду відкласти на строк не більше як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст ухвали складено 17.07.2020 року.

Суддя Г.В. Ткач