Справа № 359/7664/18
Провадження № 2/359/178/2020
30 червня 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.
при секретарі - Степаненко А.О.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, що є приватною власністю,
Ухвалою судді Яковлєвої Л.В. від 11 жовтня 2018 року(а.с.46,47) відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання.
Ухвалою судді Муранова-Лесів І.В. від 26 лютого 2019 року( а.с.66), відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2019 року, прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу та призначено до підготовчого судового засідання.
20.02.2019 р. представником позивача-адвокатом Шпакович О.В. подано до суду заяву про уточнення позовних вимог( а.с.68,69).
Ухвалою від 14 травня 2019 року закрито провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті( а.с.91).
У судовому засіданні представник позивача-адвокат Шпакович О.В. повністю підтримала заявлені позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини, просила суд їх задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином - за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.
Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує.
Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, зокрема у ст.82 цього Кодексу.
Суд також звертає увагу, що відповідно до вимог ч.2 та 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а також, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Наведене також підтверджується постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі № 359/9077/15-а від 07.12.2015 р., та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду у вказаній справі від 03.02.2016р у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області , треті особи Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі, ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення (а.с.14-16).
З долучених позивачем до позовної заяви копій листів Бориспільського ВП ГУНП в Київській області від 19.06.2015 та від 25.02.2016 р., вбачається, що спір між сторонами щодо незаконного встановлення воріт на належній позивачу земельній ділянці та прохід хвірткою у паркані між належними сторонам земельними ділянками виник у червні 2015 року (а.с. 17,18).
Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачем надавалася згода на встановлення воріт на належній їй земельній ділянці та на прохід хвірткою у паркані, що межує з земельною ділянкою позивача, відповідачем суду не надано.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, не завдаючи при цьому шкоди правам інших осіб і не порушуючи їхніх інтересів.
Згідно з п.г) та п.е) ч.1 ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Крім того, ч.2 ст.152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
За змістом ч.3 цієї статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:
б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;
в) визнання угоди недійсною;
г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;
ґ) відшкодування заподіяних збитків;
д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Обраний позивачем спосіб захисту в частині усунення перешкод земельною ділянкою шляхом демонтажу воріт, встановлених відповідачем на земельній ділянці позивача, та шляхом заборони проходу хвірткою у паркані, який межує з земельною ділянкою позивача, відповідає вищенаведеним вимогам чинного земельного, а також цивільного законодавства (ч.2 ст.16 ЦК України).
Щодо відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 8000 грн. за договором про надання юридичних послуг № 09-06/17 від 04 липня 2017 року( а.с.41), укладеним позивачем із адвокатом Шпакович О.В., суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 п.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 2 ст.137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у цивільній справі № 372/1010/16-ц.
Будь-яких доказів на підтвердження оплати іншої частини понесених витрат на правову допомогу позивачем суду не надано, а тому в цій частині вимог- слід відмовити.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та комісії банку в сумі 1509,60 гривень( а.с. 1,2,3,4), підлягають стягненню на її користь з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12,13,81,82,89,141223,,258,259,263-265,266,273,280-282 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 1509 гривень 60 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 1350 гривень, всього на загальну суму 2859 гривень (дві тисячі вісімсот п`ятдесят дев`ять гривень).
В задоволенні іншої частини вимог щодо понесених витрат на правову допомогу відмовити.
Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП не відомий.
Заочне рішення може бути переглянуте Бориспільським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів,який обчислюється з дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 09 липня 2020 року.
Суддя: І. В. Муранова-Лесів