Номер провадження: 22-ц/813/3558/20
Номер справи місцевого суду: 521/242/17
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2020 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

відповідач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в особі правонаступника ТОВ «Стандарт Фінанс Групп» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2018 року у складі судді Поліщук І.О.,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-507/078/2008 від 03.09.2008 в розмірі 1 093 982,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 03.09.2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №ML-507/078/2008, за умовами якого відповідачці надано кредит в розмірі 41 000 доларів США 00 центів зі сплатою плаваючої процентної ставки за користування кредитом, яка складається з фіксованого відсотку (5,99% річних) + FIDR з кінцевим терміном погашення кредиту 03.09.2023. В забезпечення належного виконання зобов`язань відповідачки за кредитним договором 03.09.2008 між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки SR-502/078/2008, за яким поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником зобов`язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань. У зв`язку з тим, що позичальник своїх зобов`язань по поверненню кредиту і сплаті процентів не виконує, станом на 29.12.2016 сума заборгованості становить 1 093 982,70 гривень (що складає еквівалент 48 801,64 доларів США по курсу 22,416926 на 09.09.2015) яка складається з: залишку заборгованості за кредитом у сумі 913 195,17 гривень, а також суми відсотків за користування кредитом за період з 03.09.2008 по 29.06.2010 у сумі 180 787,57 гривень.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило його скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі послалося на постанову ВСУ від 14.06.2017 у справі №6-1009цс17, в якій зазначено, що під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання полягає не в змісті кредитного договору, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обов`язків. Крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, можна зробити висновок про те, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з умов кредитного договору, а саме п. 4, позичальник з дати підписання цього договору (03.09.2008) зобов`язується повертати кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів. Відповідно до договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором. Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст.261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого ч.4 ст.559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. Також зазначено в постанові ВСУ, що якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань. Відповідно до вимог ч.2 ст.1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.01.2020 залучено ТОВ «Стандарт Фінанс Групп» як правонаступника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у даній справі.

17.03.2020 від представника ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника відповідача ОСОБА_2 з врахуванням позиції, викладеної у відзиві на апеляційну скаргу.

Учасники справи в судове засідання 07.07.2020 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надали, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу за відсутністю сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши доводи наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що 03.09.2008 між ЗАТ «ОТП Банк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ML-507/078/2008, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 41 000,00 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки за користування кредитом, яка складається з фіксованого відсотку (5,99% річних) + FIDR з кінцевим терміном погашення кредиту 03.09.2023.

За умовами п.п. 1.9.1 кредитного договору сторони погодили, що незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та/чи інших зобов`язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3 та ст. 3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення (надалі«Вимога»). При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

03.09.2008 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» - кредитором та поручителем ОСОБА_2 укладено договір поруки за умовами якого поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником зобов`язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань.

З розрахунку заборгованості, наданого банком вбачається, що боржник останній платіж за кредитним договором здійснив 03.04.2009.

У зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором позивач, на підставі п.п. 1.9.1 кредитного договору, використав право достроково вимагати з позичальника та поручителя повернення заборгованості за кредитним договором. Надіслав 30.04.2009 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги від 16.04.2009 про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором протягом 30 календарних днів з дня отамання вимог спалити на рахунок банку суму кредиту у розмірі 40736,86 доларів США, суму відсотків за користування кредитом в розмірі 973,04 доларів США, суму пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом розмірі 1551, 40 гривень, суму штрафів у розмірі 75,00 гривень.

29.06.2010 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, за яким банк відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за укладеним з відповідачем кредитним договором.

Долучена до матеріалів справи ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 02.06.2016 свідчить про те, що ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» раніше зверталося до суду з аналогічним позовом до відповідачів, однак позовну заяву залишено без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ч.1 ст.530 ЦК України закріплене правило про те, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції вірно виходив з того, що сторони врегулювали у п.1.9 договору питання зміни строку виконання основного зобов`язання та погодили умови такої зміни.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що строк виконання основного зобов`язання змінено й через 30 днів з дати отримання боржником вимоги банку щодо дострокового погашення всієї суми заборгованості, а саме з 31.05.2009 року почався перебіг трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений, або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з правилами ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За правилами ч.1 ст.265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 .

Вірним також є висновок суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 у зв`язку з припиненням поруки на підставі ч.4 ст.559 ЦК України.

Так, відповідно до положень даної норми порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

За умовами п. 4.1 договору поруки від 03.09.2008 №SR-507/078/2008 сторони визначили, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором.

Суд першої інстанції надав належну оцінку тій обставині, що строк кредитування був змінений на підставі п.п.1.9.1 кредитного договору, й 31.05.2009 ОСОБА_1 повинна була сплатити банку всю суму заборгованості. Отже, з вимогою до поручителя кредитодавець мав звернутись протягом шести місяців, починаючи із вищезазначеної дати, проте позов пред`явлений 05.01.2017, що, в свою чергу, свідчить про припинення поруки.

З огляду на вищевикладене, посилання апелянта на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 14.06.2017 є помилковим.

Щодо посилань апелянта на ту обставину, що позивач звернувся з вимогами до боржника та поручителя про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів 29.12.2016, суд зазначає, що на момент надіслання в грудні 2016 році претензії відповідачам позивачем на підставі п. 1.9 кредитного договору та ч. 2 ст. 1050 ЦК вже було змінено строк виконання зобов`язання за кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

З врахуванням вищенаведеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в особі правонаступника ТОВ «Стандарт Фінанс Групп» залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.07.2020

Головуючий:

Судді: