Справа № 703/2167/20
УХВАЛА

15 липня 2020 року м. Сміла

Суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Кирилюк Н.А., одержавши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт, що прізвище « ОСОБА_2 », вказане у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 13 вересня 2019 року № 6, належить ОСОБА_1 .

В п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України N5 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" звертається увага судів на наступне: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник немає іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

В пункті 12 наведеної постанови зазначено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, немає можливості внести до нього відповідні виправлення. Суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Звертаючись до суду із заявою, яку ОСОБА_1 визначила як заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, вона у прохальній частині просить встановити факт належності їй прізвища, однак встановлення такого факту суперечить нормам чинного законодавства.

Крім того, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану в даному випадку не є правовстановлюючим документом.

Документом органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану є актовий запис цивільного стану, на підставі якого видаються відповідні свідоцтва.

В свою чергу, державний реєстр актів цивільного стану громадян - це державна електронна інформаційна система, яка містить відомості про акти цивільного стану, зміни, що вносяться до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання та відомості про видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану і про видачу витягів з нього.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що до зави додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Тобто за змістом даної статті суди встановлюють юридичні факти тільки у разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів. І тільки у разі наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту, такий факт може встановити суд у порядку окремого провадження.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 приєднала до заяви свідоцтво про розірвання шлюбу від 26 вересня 1995 року, в якому її прізвище після розірвання шлюбу зазначено як « ОСОБА_2 ». Дане свідоцтво було видано органом реєстрації актів громадянського стану.

Таким чином, з заяви є незрозумілою необхідність встановлення зазначеного в ній факту, так як прізвище, ім`я та по батькові заявниці в свідоцтві про розірвання шлюбу не містить розбіжностей з її прізвищем, ім`ям та по батькові, зазначеним у паспорті.

У доданих до заяви додатках не містяться доказів про те, що заявник звертався для внесення виправлень до Державного реєстру актів цивільного стану, а також доказів неможливості внести необхідні виправлення.

Суд звертає увагу заявника, що відповідно до ч. 3 ст. 315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

В зв`язку з цим, суд вважає за необхідне рекомендувати заявнику визначитись з колом фактів, якій їй необхідно встановити, з огляду на зазначені вище роз`яснення та з урахуванням можливості одержання або відновлення документів, що підтверджують факти, які вона просить встановити.

Існування цих недоліків є перешкодою для прийняття заяви до розгляду та відкриття в ній провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу залишити без руху.

Надати заявнику можливість протягом 10 днів з дня отримання ухвали усунути недоліки, шляхом подання заяви, яка повинна містити:

- який факт заявник просить встановити та з якою метою (зазначення правовстановлюючого документу, який має невідповідності у зазначенні прізвища, ім`я, по батькові особи з такими відомостями, зазначеними у паспорті чи свідоцтві про народження);

- причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт з посиланням на відповідні докази.

Роз`яснити заявнику, що в разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, заява вважатиметься неподаною та буде їй повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя : Н.А. Кирилюк