Справа №461/1145/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року Галицький районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Волоско І.Р.,

секретар судового засідання Скаб В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; паспорт НОМЕР_1 , виданий 04.11.2019 року Залізничним районним відділом у м. Львові; ІПН НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; паспорт НОМЕР_3 виданий 14.05.1996 року Залізничним РВ ЛМУ України у Львівській області: ІПН НОМЕР_4 ) про розірвання договору купівлі-продажу, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог.

06 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якому просить договір купівлі-продажу від 29.09.2019 року, укладений між позивачем та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Мішаковою С.Ф. та зареєстрований за №1393, розірвати, анулювати державну реєстрацію, номер запису про право власності 33315840 на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 .

В обґрунтування даного позову вказує на те, що 20 вересня 2019 року між ним та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 58,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Мішаковою С.Ф. За даним договором відповідачка зобов`язувалася сплатити за них обумовлену суму, а саме 587 000,00 гривень. На день підписання договору відповідачкою було сплачено 487 000,00 гривень, а решта 100 000,00 гривень остання зобов`язалася сплатити до 01.01.2020 року, про що надала письмову розписку. Зазначає, що на день звернення до суду із позовом, відповідачка не виконала свого зобов`язання, в добровільному порядку розірвати оспорюваний договір відмовляється, а тому просить позов задовольнити та розірвати договір купівлі-продажу.

Рух справи в суді.

Ухвалою суду від 28 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13 травня 2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду.

Позиції сторін у справі.

Позивач - ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 15.07.2020р. не з`явився, подав заяву у якій просить судове засідання проводити у його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання, призначене на 15.07.2020р., не з`явилася, подала заяву у якій просить судове засідання проводити у її відсутності, позовні вимоги визнає та проти задоволення таких не заперечує.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Позиція суду.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову позовних вимог виходячи з наступних міркувань.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Суд встановив, що 20 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, а саме нежитлові приміщення, площею 58,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 за обумовлену грошову суму відповідно до умов договору, а саме 587 000,00 гривень, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Мішаковою С.Ф. (а.с.4).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.09.2019 року на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, ОСОБА_2 на праві приватної власності належать нежитлові приміщення площею 58,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.5).

Згідно розписки від 20.09.2019 року, зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на день підписання договору сплачено 487 000,00 гривень, а решту 100 000,00 гривень вона зобов`язується сплатити позивачу до 01.01.2020 року (а.с.6).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другі сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Вимогами статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як вбачається із п.1 договору купівлі-продажу від 20 вересня 2020 року, продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає нежитлові приміщення, площею 58,7 кв.м., а саме приміщення - 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, та зобов`язується сплатити за них обумовлену грошову суму відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п.4 договору купівлі-продажу від 20 вересня 2020 року, продаж цей вчинено за 587 000,00 гривень 00 копійок, які продавець повністю отримав від покупця до підписання цього договору відповідно до чинного законодавства України. ОСОБА_1 , своїм підписом під цим договором підтвердив факт повного розрахунку за вказані нежитлові приміщення. Продавець передав вищезазначену квартиру покупцю, а покупець прийняв її у продавця, до підписання цього договору.

Згідно розписки від 20.09.2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на день підписання договору сплачено 487 000,00 гривень, а решту 100 000,00 гривень вона зобов`язалася сплатити позивачу до 01.01.2020 року, однак станом на день розгляду справи кошти не повернуті.

Звертаючись з даним позовом, позивач просить суд визнати даний договір недійсним, вказуючи на те, що відповідачем не виконані її зобов`язання щодо здійснення повної оплати за договором купівлі - продажу. Однак, позивач не довів суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 ЦК України, до яких віднесено, в тому числі, визнання права.

Крім того, виходячи із змісту ст. 15, 16 ЦК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Враховуючи викладене, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч.1,2ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним позивач вказує на його фіктивність.

Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і за наслідками, передбаченими в законі. Цивільним Кодексом передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності яких угода може бути визнана недійсною.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положенням ч. 1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема частиною п`ятою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтею 1 Протоколу № 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Висновки за результатами розгляду справи.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають до задоволення.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку із відмовою позову судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 142, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 ЦПК України, на підставі ст.651 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.07.2020 року.

Суддя І.Р. Волоско.