Справа № 2-7167/11
Провадження №6/522/296/20
У Х В А Л А

13 липня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

в складі: судді Бондар В.Я.,

за участі секретаря судового засідання: Грищук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі заяву Кредитної спілки «Перше кредитне товариство», за участю стягувача ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

02.03.2020 року представник кредитної спілки «Перше кредитне товариство» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2-7167/11, виданий Приморським районним судом м. Одеси 26.08.2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення грошових коштів в розмірі 115579,20 грн.

В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що грошові вимоги ОСОБА_1 до КС «ПКТ» виникли 06.07.2010 року, тобто до порушення 31.05.2011 року Господарським судом Одеської області справи № 7/17-2087-2011 про банкрутство КС «ПКТ», та не були заявлені до 13.08.2011 року (тридцять днів від дня опублікування в газеті «Урядовий кур`єр»), а, отже, є погашеними.

16.06.2020 року за клопотанням представника ОСОБА_1 розгляд справи перенесено на 30.06.2020 року.

30.06.2020 року судом витребувано докази по справі та відкладено розгляд справи на 13.07.2020 року.

У судове засідання 13.07.2020 року учасники справи не з`явилися, про час, дату і місце судового засідання повідомлені належним чином. Суд розглядає заяву в порядку ч.3 ст.432 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст заяви, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення внеску.

31.05.2011 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси позовна заява була задоволена, стягнуто на користь позивача по справі грошову суму в загальному розмірі 115579,20 гривень.

На підставі зазначеного рішення був виданий виконавчий лист № 27167/11 від 26.08.2011 року.

29.01.2019 року постановою державного ДПВ ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Виговського Ю.Д. було відкрито виконавче провадження № 58228404 щодо стягнення з КС «ПКТ» грошової суми в розмірі 115579,20 гривень на користь ОСОБА_1 та приєднано до зведеного виконавчого провадження № 55380583, яке веде ДПВ ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області.

31 травня 2011 року Господарським судом Одеської області було порушено провадження у справі №7/17-2087-2011 про банкрутство Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство», що підтверджено ухвалою від вказаної дати.

05 квітня 2016 року Господарським судом Одеської області було постановлено ухвалу, якою було припинено провадження у справі про банкрутство КС «ПКТ» у зв`язку із затвердженням мирової угоди. Вказана ухвала на момент розгляду даної заяви є чинною, не скасована та не оскаржена.

Відповідно до пункту 8 ухвали Господарського суду Одеської області від 05.04.2016р. «вимоги конкурсних кредиторів відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає».

Згідно п.11 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції Закону, яка набула чинності 19.01.2013) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Враховуючи це, до правовідносин, пов`язаних із процедурою банкрутства КС «ПКТ» (порушене 31.05.2011р.) застосовуються норми ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції, чинній до 19.01.2013 року.

Аналогічний висновок міститься також в ухвалі Господарського суду Одеської області від 07.05.2019р. у справі №7/17-2087-2011, якою відмовлено у задоволенні заяви КС «ПКТ» про роз`яснення ухвали цього суду від 05.04.2016р. у зв`язку з тим, що розуміння вказаної ухвали в частині того, яка саме редакція ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» підлягає застосуванню, є очевидним.

При цьому суд зазначив, що «з огляду на те, що провадження у справі про банкрутство КС «ПКТ» порушено до набрання чинності Законом № 4212-VI в новій редакції, а також те, що ліквідаційна процедура протягом розгляду справи не вводилась, боржника банкрутом визнано не було, господарським судом було розглянуто справу №7/17-2087-2011 за положеннями Закону №2343-ХІІ, чинного до 19.01.2013р. та на момент порушення справи про банкрутство, у зв`язку з чим помилки у застосуванні даної редакції Закону відсутні.».

У зв`язку з цим суд погоджується з доводами КС «ПКТ» щодо застосування при вирішенні порушеного у заяві питання норм ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній на 31 травня 2011 року (дата порушення провадження у справі про банкрутство заявника).

Відповідно до абз.6 та 25 ч.1 ст.1 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство; погашені вимоги кредиторів - задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну, зобов`язання або припинення зобов`язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до цього Закону вважаються погашеними.

Згідно ч.5 ст.31 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вимоги, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, не розглядаються і вважаються погашеними.

Відповідно до ч.15 ст.11 цього закону після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов`язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника згідно зі статтею 14 цього Закону.

Згідно ч.1 ст.14 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Відповідно до ч.2 ст.14 цього Закону, вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Згідно тексту ухвали Господарського суду Одеської області від 05.04.2016р. у справі №7/17-2087-2011, оголошення про порушення провадження по справі про банкрутство КС «ПКТ» було опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр» від 12.07.2011р. у № 124.

Враховуючи наведене, відповідно до редакції ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС «ПКТ» та яка підлягала застосуванню до усіх правовідносин щодо банкрутства КС «ПКТ» протягом всього часу розгляду справи №7/17-2087-2011 - вимоги осіб до КС «ПКТ», які виникли до дати порушення справи про банкрутство КС «ПКТ», а саме до 31 травня 2011 року (конкурсні кредитори), та не заявлені до 13 серпня 2011 року (тридцять днів від дня опублікування в газеті «Урядовий кур`єр» ) є погашеними.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2011 року визначено, що грошові вимоги ОСОБА_1 до КС «ПКТ» виникли на підставі Договору від 05.01.2010 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Строк дії вказаного договору сплинув 05.07.2010 року.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:1) договори та інші правочини.

Відповідно до частини 5 статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно частини 2 статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 1066 ЦК України, згідно якої положення цієї глави (Глава №72 «Банківський рахунок») застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.

Згідно частини 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Таким чином, вимога ОСОБА_1 до Кредитної спілки КС «ПКТ» виникла саме на підставі Договору від 05.01.2010 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (з Додатками), датою виникнення вимоги є 06.07.2010 року, а рішення Суду від 31.05.2011 року є формою захисту права ОСОБА_1 .

Так, в окремій думці суддів Великої Палати Верховного Суду Лященко Н.П., Ситнік О. М. від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц зазначено, що «рішення суду за загальним правилом не може породжувати зобов`язання грошового характеру, тому що зобов`язання боржника завжди передує судовому рішенню. Судове рішення у цьому разі не виступає юридичним фактом, що породжує зобов`язання, а слугує підтвердженню факту певного правопорушення та визначає суму коштів, що становить зміст цього зобов`язання.»

Крім того, у Постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №923/1151/1 ВС зазначив, «за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду».

Аналогічні висновки наведені також у Постановах Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі № 910/8318/16, Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі №913/70/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 910/755/18.

Отже, з 06.07.2010 року у ОСОБА_1 виникла вимога до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» щодо повернення суми вкладу та нарахованих відсотків.

Тобто, грошові вимоги стягувача виникли до 31.05.2011р.. а у подальшому, права ОСОБА_1 щодо отримання (повернення) грошових коштів за вказаними договорами після спливу терміну його дії були захищені судом шляхом постановлення рішення у даній справі, на виконання якого видано виконавчий лист.

Всі вказані події (юридичні факти) мали місце до дати порушення провадження у справі про банкрутство КС «ПКТ» (31.05.2011р.) та до публікації оголошення про порушення провадження по справі про банкрутство КС «ПКТ» (12.07.2011р.)

Як вбачається з тексту ухвали Господарського суду Одеської області від 05.04.2016р. у справі №7/17-2087-2011, ОСОБА_1 не звертався до господарського суду із заявою про визнання його кредитором в межах процедури банкрутства КС «ПКТ», а отже, його вимоги до КС «ПКТ» є конкурсними в розумінні ЗУ ««Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (редакція, чинна на дату порушення провадження у справі про банкрутство) та вважаються погашеними, як зазначено в абзаці 8 резолютивної частини вказаної ухвали («вимоги конкурсних кредиторів відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає».)

Відповідно до ч.1 та 2 ст.432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

З огляду на встановлений вище факт погашення вимог ОСОБА_1 до КС «ПКТ» внаслідок не подання заяви про визнання його кредитором у межах процедури банкрутства, вбачаються підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню «з інших причин», передбачених законом, а саме в силу імперативних приписів ч. 2 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Водночас, у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Зважаючи на це, суд погоджується з доводами заявника про те, що норма ч. 2 ст.14 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, яка діяла до набрання чинності ЗУ від 02 жовтня 2012 року, та, відповідно підлягала застосуванню до правовідносин щодо банкрутства КС «ПКТ») щодо преклюзивного строку звернення із заявами до боржника у процедурі провадження у справ про банкрутство є легітимним та допустимим обмеження прав стягувачів у даному судовому провадженні.

Також, суд зазначає, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.04.2016р. було затверджено перелік кредиторів КС «ПКТ» і графік погашення заборгованості перед ними та пунктом 3 резолютивної частини вказаної ухвали передбачено, що КС «ПКТ» «з дня затвердження мирової угоди Боржник приступає до погашення вимог кредиторів згідно з умовами мирової угоди».

Враховуючи це, проведення стягнення на підставі виконавчих документів осіб, які не є кредиторами КС «ПКТ» є несправедливим, оскільки порушує графік погашення заборгованості перед кредиторами КС «ПКТ» згідно умов ухвали Господарського суду Одеської області від 05.04.2016 р., порушує інтереси осіб, які своєчасно подали заяви до КС «ПКТ» в рамках процедури банкрутства.

Додатково суд зазначає, що в ухвалі від 30.05.2019 р. у справі №554/5224/18 Верховний суд висловив наступну правову позицію: 31 травня 2011 року Господарським судом Одеської області було відкрито провадження у справі про визнання КС «ПКТ» банрутом. 05 квітня 2016 року судом затверджено мирову угоду між КС «ПКТ» та комітетом його кредиторів, яка є обов`язковою для боржника кредиторів другої та наступної черг. В розумінні статті 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вимоги конкурсних кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не розглядаються і вважаються погашеними. Визначений Законом строк є граничним і поновленню не підлягає. Стягнення державним виконавцем присуджених судовим рішенням грошових коштів на користь кредитора, який не подавав визначеної положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» заяви, та з урахуванням затвердженої судом мирової угоди між боржником та комітетом кредиторів, є протиправним.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст. ст. 77-80 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що заява КС «ПКТ» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.4, 12, 76-81, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 260,261, 263, 268, 353-354, 432 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Кредитної спілки «Перше кредитне товариство», за участю ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2-7167/11, виданий Приморським районним судом м. Одеси 26.08.2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення грошових коштів в розмірі 115579,20 грн.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 15.07.2020 року.

Суддя: В.Я. Бондар