Справа №: 343/397/20
Провадження №: 2/0343/281/20
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2020 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді - І. М. Андрусіва ,

секретаря судового засідання - Оленяк С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження об"єднану справу 343/397/20 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за участю: позивачки за первісним позовим- відповідачки за зустрічним- ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_1 - адвоката Андрійовича Я.Ф.,

відповідача за первісним позовом- позивача за зустрічним- ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_2 - адвоката Кажука В.Б.,

В С Т А Н О В И В:

позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, просить постановити рішення про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліменти у твердій грошовій сумі по 3000 грн на кожну дитину, а саме: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними повноліття; дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - до завершення навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років, починаючи з дня подачі позову. Допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу, встановленого законом. Стягнути з відповідача витрати за надання правничої допомоги.

Підставою зверення до суду є те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Всі витрати для забезпечення необхідних умов їх життя несе сама, хоч це робити дуже складно. Старша дочка є повнолітньо, навчається в Львівському торговельно-економічному університеті та потребує матеріальної підтримки зі сторони батьків, оскільки самостійно заробляти не має змоги. Син ОСОБА_7 навчається у Надвірнянському коледжі Національного транспортного університету. Їй відомо, що відповідач отримує дохід в результаті перевезення людей службою таксі. Інших утриманців не має.

Ухвалою судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05.03.2020 відкрито провадження по даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. Відповідачу запропоновано подати відзив на позов.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28.04.2020 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

11.06.2020 відповідач подав відзив на позов про стягнення аліментів, в якому позов визнав частково. Не заперечив щодо стягнення з нього на користь позивачки кошти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 819 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття. У задоволенні інших позовних вимог просив відмовити повністю за безпідставністю. Позивачка вказує що всі троє дітей проживають з нею,однак вона вводить суд в оману, оскільки син ОСОБА_7 в судовому засіданні під час розірвання шлюбу виявив бажання проживани саме з ним, про що зазначено у рішенні суду. З вересня по грудень 2019 року син перебував на навчанні у коледжі м. Надвірна, з січня 2020 року постійно проживає у його батьків в м. Долина. За вказаний період позивачка не те, що не утримувала сина, не допомагала матеріально, але й жодного разу його не відвідала. Він, в свою чергу, забезпечує його продуктами, одягом, канцтоварами, покриває витрати, пов"язані з навчанням в коледжі та дозвіллям, займається його вихованням. За таких обставин, він вважає, що в позивачки відсутні підстави ставити питання про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_7 .

Щодо матеріального забезпечення наймолодшого сина ОСОБА_8 зазначив, що він не самоусунувся, як про це вказує позивачка, а усвідомлює свій обов"язок щодо виховання та матеріального забезпечення. В період, коли вони проживали разом, саме він сплачував комунальні послуги, забезпечував одягом, продуктами. Після розлучення він також в міру можливостей допомагає дитині, зокрема, коли хворів- купував ліки, поповнював рахунок телефону, привозив продукти.

Щодо повнолітньої дочки, він також при можливості їй матеріально допомагає: в лютому 2020 року оплатив їй оренду квартири у розмірі 1000 грн, дав кошти на стрижку у розмірі 500 грн, 870 грн - на інші витрати.

Не зважаючи на те, що він 6 місяців не проживає з позивачкою в одному будинку, він неодноразово сплачував комунальні послуги. Розлучившись, він залишив її проживати у будинку, який є їх спільною власністю.

Вважає, що сума аліментів в розмірі 9000 грн на місяць є необгрунтованою, чи має він можливість сплачувати таку суму- теж нічим не підтверджено, як і не доведено, що він ухилявся від матеріального утримання неповнолітнього сина. При цьому позивачка знає, що він є особою з інвалідністю 3 групи- вроджена вада серця, отримує пенсію. На даний час на його утриманні знаходиться важко хворий батько. Водночас, чи виконує позивачка свої обов"язки по утриманню дітей, суду не надано доказів.

Окрім відзиву, 11.06.2020 ОСОБА_2 подав зустрічний позов про стягнення аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування позову зазначив, що син ОСОБА_9 знаходиться на його утриманні, оскільки всі витрати, пов"язані з навчанням, харчуванням, одяганням сина лежать на ньому. Під час розірвання шлюбу син виявив бажання проживати з ним. Позивачка самоусунулась від його матеріального забезпечення та виховання. А тому вважає, що ОСОБА_1 не має жодних підстав ставити питання про стягнення коштів в її користь на утримання сина ОСОБА_7 . Оскільки вони не дійшли згоди щодо способу виконання відповідачкою свого обов"язку, вважає що на утримання неповнолітнього сина з ОСОБА_1 в його користь слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частки всіх її доходів. Також просить стягнути з відповідачки за зустрічним позовом всі судові витрати по справі.

22.06.2020 позивачкою за первісним позовом подано письмові пояснення, відповідно до яких утримувати трьох дітей їй допомагають батьки, гроші вона позичила у друзів, в мережі інтернет продає бувший у використанні одяг. Сина ОСОБА_7 вона не відвідує, оскільки вже 3 роки не спілкується з мамою ОСОБА_2 сам приходив до неї, вона цікавиться його навчанням, переписувалась з ним у вайбері, дала 5 000 грн у табір "Дружба" минулого року влітку. Вони разом були у Буковелі, Шацьку, Солотвино, Львові. З її ініціативи син займався у студії бойових мистецтв, вона оплачувала страхівку та за відвідування гуртка. Син отримує стипендію, намагається сам оплачувати квартиру. Матеріально допомогти сину може тільки його бабця, в якої він живе, бо відповідач за її позовом при розмові казав, що сам "висить на шиї в своїх батьків".

Щодо наймолодшого сина ОСОБА_8 , відповідач не надавав жодних продуктів харчування, заблокував його у телефоні. За пів року два чи три рази відвозив його до школи. Хоч дитина потребує уваги та батьківського спілкування.

Основну частину витрат у сім"ї вона несла сама, оскільки за 1638 грн пенсії не можливо забезпечити сім"ю

ОСОБА_10 навчається на платній основі 1 курсу у Львові. Фактично всі витрати, пов"язані з навчанням, дозвіллям та доглядом за зовнішнім виглядом дочки вона несе сама. Відповідач матеріально не забезпечує ні дочку, ні найменшого сина, а ОСОБА_7 допоміг тільки тим, що пред"явив у зустрічному позові.

09.07.2020 ОСОБА_1 подала відзив на зустрічний позов ОСОБА_2 , в якому просила відмовити у задоволенні позову, стверджуючи, що син ОСОБА_7 зареєстрований та постійно проживає з нею, перебуває на її утриманні. Син навчається стаціонарно, на вихідні останнім часом їде до баби з дідом, проти чого вона не заперечує. Це свідчить, що син проживає не з ОСОБА_2 , який хоче стягувати аліменти на свою користь, а з його матір"ю.

26.06.2020 позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом об"єднані в одне провадження.

У судовому засіданні позивачка за первісним та відповідачка за зустрічним позовами, а також її представник позов підтримали повністю, покликаючись на викладені в ньому обставини, просили його задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити, скільки він є необгрунтованим.

Відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовами, а також його представник в судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнали частково, посилаючись на підстави, викладені у відзиві. Не заперечив, що не допомагає матеріально утримувати наймолодшу дитину ОСОБА_8 2011 року народження. Додатковий заробіток у вигляді перевезення людей службою таксі не є рентабельним. У зв"язку з пандемічним захворюванням та оголошенням карантину в державі доходу майже не отримує. Погоджується сплачувати аліменти на молодшого сина, однак не в тому розмірі, що вказує позивачка. Зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги первісного та зустрічного позовів, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов"язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім"я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі до ІНФОРМАЦІЯ_4 . В період спільного проживання у них народилось троє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 4, 12, 14, 17).

Як вбачається з рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04.02.2020 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з матір"ю. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання її неповнолітнього сина ОСОБА_7 з матір"ю, якому на час ухвалення рішення виповнилось 16 років, відмовлено, оскільки він сам має право обирати з ким проживати (а.с. 20, 21).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 , 2011 року народження, який потребує матеріального утримання, проживає разом з матір`ю, а тому відповідач зобов`язаний його утримувати до досягнення останнім повноліття та сплачувати аліменти, про що в судовому засіданні визнав і відповідач за первісним позовом.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу Укераїни при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання малолітньої дитини, суд враховує, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання безстроково (а.с.51), у зв"язку з виставленим діагнозом, пов"язаним із захворюванням серця, йому обмежено фізичні та психоемоційні навантаження (а.с.55-58), отримує пенсію в розмірі 1638, 00 грн (а.с.53) та інколи має дохід від роботи на службі "Таксі", має на у триманні неповнолітнього сина, а також бере до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, який з липня 2020 року становить 1859 грн.

З урахуванням викладеного, можливість для ОСОБА_2 сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн щомісячно позивачкою не доведена та судом не встановлена.

Таким чином, оскільки малолітній син знаходиться на утриманні позивачки за первісним позовом, а ОСОБА_2 несе рівний обов`язок з нею забезпечувати належні умови проживання та гармонійного розвитку дитини, суд дійшов до переконання про часткове задоволення даної позовної вимоги. З ОСОБА_11 на користь ОСОБА_1 слід стягувати кошти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1500,00 грн. щомісячно.

Щодо позовної вимоги за первісним позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд дійшов такого висноку.

В судовому засіданні та з матеріалів справи суд встановив, що ОСОБА_9 з батьком: до початку червня 2020 року - за адресою АДРЕСА_2 у квартирі матері відповідача за первісним позовом (а.с. 54), а з 04.06.2020 орендують квартиру в АДРЕСА_2 .

Отже, ОСОБА_7 не проживає з матір"ю та фактично знаходиться на утриманні батька. У його матеріальному забезпеченні та догляді бере участь і бабуся- мати ОСОБА_2 . Проте в позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що всі діти перебувають на її матеріальному забезпеченні та проживають з нею. Про те, що син, до якого вона не навідується через конфлікт з колишньою свекрухою, проживає в останньої, ОСОБА_1 підтвердила і в своїх письмових поясненнях на відзив (а.с. 90), а тому суд критично ставиться до доводів з цього приводу, оскільки вони є суперечливими.

При вирішенні вказаної позовної вимоги, суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

З огляду на викладене, враховуючи те, що з ІНФОРМАЦІЯ_5 син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком, він бере більш активну участь у його вихованні, суд дійшов до переконання про відмову у цій частині позовних вимог первісного позову.

З приводу позовної вимоги за первісним позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, суд дійшов до переконання про її часткове задоволення, враховуючи таке.

Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків.

Відповідно до довідки, виданої деканом факультету Львівського торговельно-економічного університету від 10.03.2020 за №289, ОСОБА_5 навчається на факультеті товарознавства, управління та сфери обслуговування на контрактній формі за спеціальністю готельно-ресторанна справа та закінчує навчання в червні 2023 року (а.с. 36)

За навчання ОСОБА_5 позивачка за первісним позовом 08.05.2020 оплатила 7000 грн, про що свідчить квитанція (а.с. 109).

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 взяла на себе більшу частину витрат, пов"язаних з проживанням та навчанням дочки, оскільки працевлаштуватись ОСОБА_5 не має змоги, а саме: оплачує вартість орендованої кварити у м. Львові, купує канцелярські предмети, одяг, харчування, турбується про її зовнішній вигляд, забезпечує її дозвілля (а.с. 92-93, 97).

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом вказала, що вона ніде не працює, у підтвердження чого надала акт обстеження від 27.01.2020 та копію трудової книжки із записом про її звільнення за згодою сторін з посади вчителя англійської мови в початкових класах (а.с.25).

Суд також встановив, що ОСОБА_2 частково брав участь у матеріальному забезпеченні повнолітньої дочки, про що свідчать долучені ним банківські виписки та роздруківки, а саме: поповнював телефони, банківські картки, у лютому 2020 року надав кошти для оплати орендованої квартири, на стрижку в салоні та інші витрати (а.с. 62, 63, 66, 70), про що в письмових поясненнях не заперечила і сама ОСОБА_1 (а.с. 93). Однак даних коштів недостатньо. Суд бере до уваги, що відповідач не відмовився брати участь у витратах, пов"язаних з навчанням дочки, проте заперечив щомісячний розмір, яку просить до задоволення його колишня дружина.

Отже, у сторін є повнолітня дочка, яка продовжує навчатись та потребує матеріальної допомоги для забезпечення можливості навчатись в університеті, оплачувати послуги громадського транспорту, житла, комунальні послуги, додаткові послуги навчального закладу, пов`язані з придбанням підручників та іншого канцелярського приладдя, одягу, проживання за місцем її знаходження тощо.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Слід також зазначити, що відповідно до частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.

Тлумачення статей 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні, повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18 (провадження № 61-9328св19).

Даючи оцінку викладеному, суд приймає до уваги, що відповідач є молодою особою працездатного віку, йому встановлена 3 група інвалідності з можливістю працевлаштування, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну допомогу ще двом неповнолітнім дітям та доньці, оскільки остання продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька. Обставини, які б свідчили про відсутність взагалі можливостей надавати таку допомогу, відповідачем за первісним позовом не надано, тому, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи матеріальне становище сторін та обставини, визначені в ст. 182 СК України, суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі в розмірі 2000 грн на повнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка продовжує навчатись, щомісячно, починаючи з часу звернення з даним позовом і проводити до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до досягнення двадцяти трьох років.

При цьому суд бере до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що після розірвання шлюбу відповідач за первісним позовом взяв у користування 2 легкові автомобілі, які придбані за спільні сімейні кошти, про що в судомому засіданні підтвердив сам ОСОБА_2 .

Щодо позовної вимоги за первісним позовом про стягнення з відповідача витрат за наданняя правничої допомоги у розмірі 5 000 грн, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються за участь у судовому засіданні при розгляді справи та у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд встановив, що позивачка уклала з адвокатом Андрійовичем Я.Ф. договір про надання правничої допомоги та представлення інтересів від 02.03.2020 (а.с. 27), ордер серії ІФ 081573 від 02.03.2020 (а.с. 26) та детальний акт - розрахунок виконаних робіт та суми гонорару за виконані роботи по наданню правової допомоги від 09.07.2020. Згідно з данимо актом, вартість послуг становить 5000 грн, яку позивачка оплатила.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

У зв"язку з частковим задоволенням первісного позову, визначаючи розмір задоволених позовних вимог, суд виходив з таких розрахунків: сума позову ОСОБА_1 становить 9000 грн, з них задоволено на суму 3500 грн, в решті відмовлено. Отже, у відсотковому співвідношенні розмір задоволених позовних вимог становить 39 % (3500 грн х100%/9000 грн). Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 1950 грн (5000 грн х 39% /100%) понесених витрат за надання правничої допомоги адвокатом. Виходячи з наведеного, в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовної вимоги за зустрічним позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 всіх її доходів , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, суд вважає її такою, що підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав:

Як зазначалось вище, суд встановив, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06.01.2020 проживає з батьком, позивачем за первісним позовом, та знаходиться на його утриманні. Участь у його матеріальому забезпеченні беруть також бабуся.

Згідно з довідкою, виданою директором Надвірнянського коледжу Національного транспортного університету за №34, ОСОБА_9 з 01.09.2020 навчається у їхньому закладі на денній формі навчання за спеціальністю "Транспортні технології". Термін закінчення навчання 01.07.2023 (а.с. 23).

Дохід ОСОБА_3 у вигляді стипендії за навчання за період з вересня 2019 по лютий 2020 становив 7056,00 грн, про що свідчить довідка про доходи (а.с. 96).

Зі слів ОСОБА_1 та, як вбачається з її письмових пояснень, вона цікавилась життям сина, брала участь у вихованні, надавала кошти у табір, вони їздили в різні міста України, в школі цікавилась його справами (а.с.90, 91), записала та проплатила за відвідування ОСОБА_7 студії бойових мистецтв (а.с. 99), тощо. Проте, наведене відбувалось в період спільного проживання сина з матір"ю до кінця грудня 2019 року. За період з 06.01.2020 будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 матеріально допомагала утримувати неповнолітнього сина, в судовому засіданні не встановлено та матеріали справи не містять.

На спростування участі матері в житті сина, ОСОБА_2 в судовому засіданні задано їй запитання про вартість місячної оплати орендованої квартири сина в м. Надвірна, на що вона дала неправильну відповідь.

Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року суд, повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 згаданої вище Конвенціїї ООН, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З наданих доказів суд дійшов висновку, що відповідачка за зустрічним позовом є працездатною особою та зобов"язана надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина. Підстав для звільнення її від обов`язку утримувати сина ОСОБА_7 , передбачених ст. 188 СК України, не встановлено.

Аліменти повинні бути стягнуті у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), тобто у спосіб, обраний позивачем за зустрічним позовом.

Суд зауважує, що утримання дітей обов"язок обох батьків, однак воно не зводиться лише до суми стягуваних аліментів із платників. Це поняття є набагато ширшим, як у матеріальному аспекті (крім сплати аліментів), так і в моральному аспекті (виховання дітей, навчання і т.д.).

У підтвердження судових витрат, понесених ОСОБА_2 за надання правничих послуг адвокатом, долучено копії договору про надання правничої допомоги від 02.06.2020, укладеного між ним та адвокатом Кажуком В.Б., ордеру серії ІФ №094170 на надання правової допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_12 та детальний виконаних робіт на суму 4000 грн. Про те, що вказану суму ОСОБА_2 оплатив, свідчить квитанція №31 від 05.06.2020.

Таким чином, у зв"язку з задоволенням зустрічного позову, з відповідачки за зустрічним позовом слід стягнути на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати за надання правничої допомоги адвокатом у розмірі 4 000 грн.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно зі ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України, підлягають негайному виконанню рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

У відповідності до ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн., а також з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

На підставі викладеного, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ст. 51 Конситуції України, ст.ст. 8,12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 141, 180-184, 191, 198-200 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 133, 137, 141, 265, 282, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням індексації відповідно до закону.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн на повнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка продовжує навчатись, щомісячно, починаючи з 02 березня 2020 року і проводити до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до досягнення двадцяти трьох років, з урахуванням індексації відповідно до закону.

В задоволенні решти позову- відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1950 грн судових витрат за надання правничої допомоги адвокатом.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 4000 грн судових витрат за надання правничої допомоги адвокатом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторонам по справі роз`яснити, що відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих положень ЦПК України строк апеляційного оскарження, який встановлений у рішенні суду, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Долинський районний суд Івано-Франківської області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителька АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Долинського районного суду І. М. Андрусів

Повне рішення суду складено 23.07.2020