Провадження №2/523/867/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Дяченко В.Г.

за участі секретаря судового засідання - Мица А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадування

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивується тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача ОСОБА_3 .

На час відкриття спадщини померлому належала Ѕ частина спірної квартири.

Інша Ѕ частина квартири була зареєстрована за дружиною померлого ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач є дочкою померлої.

Позивач є єдиним спадкоємцем, так як дочка померлої на день відкриття спадщини проживала окремо, до нотаріуса для оформлення спадщини не зверталась. Фактично спадщину померлої прийняв ОСОБА_3 , так як проживав з померлою разом але не звернувся за життя для оформлення спадщини.

Для оформлення спадщини після померлого батька позивач 29.05.2019 року звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Постановою нотаріуса від 01.10.2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частина спірної квартири, з причин відсутності документу про підтвердження права власності.

Зазначений документ не поданий нотаріусу через те, що його було втрачено за життя батька, а юридична особа, яка видала свідоцтво ДП ЧМП тривалий час знаходиться у процесі розгляду справи про банкрутство, що унеможливлює отримання його дублікату.

Крім того, нотаріусом не розглядалось питання оформлення прав позивача на всю квартиру, включаючи частку ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що змусило звернутись до суду.

Сторони подали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач проти задоволення позову не заперечувала.

Судом встановлено:

Відповіддю КП «БТІ» ОМР від 17.07.2019 року встановлено наявність в реєстраційній справі права власності на нерухоме майно копії свідоцтва про право власності на житло №1391 від 30.04.1998 року, яке видано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках, щодо майна квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дочкою померлої є відповідач.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сином померлого є позивач.

Довідкою ОСББ «ДОБРОВОЛЬСЬКИЙ 130/2» підтверджено склад сім`ї померлого - ОСОБА_3 .

Постановою приватного нотаріуса Кириченко І.Є. від 01.10.2019 року №143/02-31 відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне майно, з підстав відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_3 , інші спадкоємці, крім позивача відсутні.

Суд встановив обставину фактичного вступу ОСОБА_3 в управління та володіння майном померлої ОСОБА_4 (п.1ч.1ст.249 ЦК УРСР 1963 р.).

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Оскільки, спадкодавець ОСОБА_4 померла 1998 року, то застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме норми ЦК УРСР.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Положеннями ст. 549 ЦК УРСР визначені дії, що свідчать про прийняття спадщини. Згідно приписів вказаної статті визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно ст.1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1263 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п.24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

За таких обставин, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідачів), а тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.5,6,10,263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354,355,ЦПК України). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23.07.2020 року.

Суддя -