Справа № 495/4012/20
Номер провадження 2/495/2179/2020
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

23 липня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської Боярський О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.07.2020 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на квартиру.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру площею 42,62 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому заявник ОСОБА_1 посилається на те, що спірна квартира вибула у володіння ОСОБА_3 не з його волі як її власника, в подальшому поза його волею, спірна квартира за відплатним договором, без його волі як власника, вибула у власність відповідача ОСОБА_2 . Водночас, під час розгляду справи, будучи власником спірної квартири ОСОБА_2 матиме цілком законну змогу відчужити спірну квартиру третім особам, що унеможливить в подальшому виконання рішення суду або ж до його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Згідно з ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї докази, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим власником квартири АДРЕСА_2 є відповідачка ОСОБА_2 . Попереднім власником вказаного об`єкту була ОСОБА_3 . Відповідач просить суд витребувати квартиру у ОСОБА_2 на його користь посилаючись на те, що саме він є дійсним власником на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 16.10.2002 року.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З поданих суду матеріалів неможливо встановити наразі, що відповідачка ОСОБА_2 дійсно недобросовісним шляхом оформила право власності на спірну квартиру та має намір її відчужити.

До того ж, ОСОБА_1 не зазначає які саме дії відповідачки ОСОБА_2 свідчать про її намір ухилятись від виконання рішення суду у разі задоволення позову. В заяві про забезпечення позову позивач виклав лише свої особисті припущення щодо можливих недобросовісних дій відповідачки.

Накладання судом арешту на майно особи, безперечно є втручанням зі сторони державного органу у право власності особи, передбачене статтею 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статі 1 Протоколу №1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються і поставленою метою. (Рішення ЄСПЛ у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28.07.1999 року, заява №22774/93).

Суд вважає, що запитуваний позивачем захід забезпечення позову не пропорційний заявленим позовним вимогам. Основний принцип забезпечення позову полягає в застосуванні цих заходів пропорційно визначеній легітимній меті, сумірній із заявленими позивачем вимогами. Пропорційність застосування заходів забезпечення позову полягає в дотриманні балансу вимог позивача з можливими негативними наслідками для відповідача та третіх осіб.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

На думку суду, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачки від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

Підсумовуючи викладене, суд доходить до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки у поданій заяві про забезпечення позову містяться лише посилання на імовірні труднощі позивача під час виконання судового рішення у разі задоволення позову, що не є достатньою та самостійною підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 249, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на квартиру - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя