П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року місто Київ

справа № 759/1356/20

апеляційне провадження № 22-ц/824/8241/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва у складі судді Горбенко Н.О. від 27 лютого 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 23 лютого 2011 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 15 000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору утворилася заборгованість в розмірі 13 450 грн. 53 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Згідно відповіді Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є відповідачі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 13 450 грн. 53 коп.

У лютому 2020 року відповідач ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву у якому зазначила, що 31 серпня 2018 року нею погашено заборгованість за кредитним договором, який був укладений між банком та ОСОБА_3 , на підтвердження чого надала відповідну копію квитанції.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року у задоволенні позов АТ КБ "Приватбанк" відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ "Приватбанк", посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову у зв`язку з виконанням зобов`язання за кредитним договором, оскільки жодні кошти на сплату заборгованості від спадкоємців не надходили.

У червні 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, який ухвалою Київського апеляційного суду від 4 червня 2020 року повернутий особі, яка його подала.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористався.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції заперечували проти задоволення апеляційної скарги, оскільки боргові зобов`язання виконані на підтвердження чого пред`явили оригінал квитанції про сплату заборгованості.

Представник АТ КБ "Приватбанк" в суд апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи банк повідомлявся належним чином. З урахуванням положень частини 2 статі 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 23 лютого 2011 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 15 000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його використання згідно з умовами договору.

У зв`язку із неналежним виконанням умов укладеного між сторонами договору, у ОСОБА_3 виникла заборгованість у розмірі 13 450 грн. 53 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 690 грн. 05 коп. та заборгованості за простроченим тілом кредита у розмірі 10 760 грн. 48 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 46).

25 березня 2018 року ПАТ КБ "Приватбанк" як кредитор померлого боржника ОСОБА_3 направило претензію до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори.

Відповідно до повідомлення нотаріальної контори від 27 серпня 2018 року № 7465/02-14, спадкоємцями померлої ОСОБА_3 є її мати - ОСОБА_1 ; та син - ОСОБА_2 (а.с. 53).

10 липня 2019 року АТ КБ "Приватбанк" звернулося з вимогою до відповідачів про сплату заборгованості за кредитом (а. с. 54-55).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі сплатили заборгованість за спірним кредитним договором і як наслідок зобов`язання виконано, а тому позивачем не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Такий висновок суду є правильним.

Відповідно до частини 1 статі 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статі 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог частини 1 статі 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з нормою статі 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статі 1219, стаття 1282 ЦК України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Такі ж висновки застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України: від 17 квітня 2013 року в справі № 6-18цс13, від 8 квітня 2015 року в справі № 6-33цс15.

Як убачається з матеріалів справи, внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору від 23 лютого 2011 року у ОСОБА_3 утворилася заборгованість в сумі 13 450 грн. 53 коп.

31 серпня 2018 року ОСОБА_1 перераховано на рахунок АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 13 450 грн. 53 коп. (вказана сума є предметом позовних вимог) із призначенням платежу: поповнення картки ОСОБА_3 № НОМЕР_1 (а.с.203).

Таким чином, установивши, що зобов`язання за спірним кредитним договором було виконано, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідачі не виконали вимогу кредитора щодо повернення коштів за кредитним договором, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_3 за період з 23 лютого 2011 року по 30 липня 2019 року, є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами (квитанція про перерахування спірної грошової суми від 31 серпня 2018 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен

аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статі 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року залишити без задоволення.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова