Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/129/20

Провадження №2/377/109/20

14 липня 2020 року року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Малишенко Т.О., за участю секретаря судового засідання - Маряхіної І.В., позивача - ОСОБА_1 , його представника - адвоката Климчук В.В., відповідача ОСОБА_2 , її представника - адвоката Чепурної Н.В., представника третіх осіб: Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради - Сусло М.І., представник Славутицького міського відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області відсутній,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради; Славутицький міський відділ Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області - про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

УСТАНОВИВ:

20 лютого 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст.179-181,188,197 Сімейного кодексу України, ст. ст. 43,49,175,177,273 ЦПК України, просить:

- припинити стягнення з нього аліментів за судовим наказом Славутицького міського суду Київської області №377/582/17 від 02.08.2017 року, згідно якого з позивача стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини доходів щомісяця на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;

- звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 , яка утворилась за період з липня 2018 року по день ухвалення судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що судовим наказом Славутицького міського суду Київської області №377/582/17 від 02.08.2017 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини заробітку. Починаючи з липня 2018 року у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів. Станом на 01.11.2019 року згідно довідки Славутицького ВДВС заборгованість по аліментам становить 33816,72 гривні. Після розірвання шлюбу вони з відповідачкою та їх неповнолітніми дітьми продовжують проживати за однією адресою у трикімнатній квартирі, яка знаходиться у їх спільній власності. До липня 2018 року з нього стягувались аліменти на користь відповідачки, але витрачались нею не за призначенням. Остання майже не бере участь у забезпеченні дітей необхідними для життя речами - одягом, їжею. На прохання дітей придбати щось з одягу, шкільного приладдя відповідач реагує зазвичай агресивно, акцентуючи на тому, що батько не здатен забезпечити своїх дітей. В той же час харчі додому купує він сам, також сільськогосподарською продукцією допомагає його мати ОСОБА_1 , яка проживає у с.Губичі. Зазначає, що діти перебувають на його утриманні. Він здійснює всі необхідні придбання для них, оплачує харчування в школі, відвідування позашкільних закладів, репетиторів, спортивні секції, у разі хвороби дітей, купує ліки. Також поповнює мобільні телефони дітей. Посилаючись на викладене, позивач просив припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідачки та звільнити його від сплати заборгованості по аліментам.

Ухвалою судді від 10 березня 2020 року відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 02.04.2020 року (а.с.65).

27 березня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_2 , вважає, що вимоги позивача є незаконними, не обгрунтованими, такими, що суперечать чинному законодавству. Дійсно, з червня 2005 року вони з позивачем перебували у шлюбі, якій рішенням Славутицького міського суду від 04 серпня 2017 року було розірвано. За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 - позивач у справі, повністю самоусунувся від утримання та забезпечення їх спільних дітей. Славутицьким міським судом Київської області 02.08.2017 року було винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на їх двох дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) на користь ОСОБА_2 . Незважаючи на рішення суду про стягнення аліментів, ОСОБА_1 не лише зволікав з наданням коштів на утримання дітей, але й у різний спосіб провокував конфлікти, в тому числі змушував її відмовитися від аліментів, вчиняв сварки навмисно в присутності дітей, що підтверджується Протоколом засідання щодо розгляду питання про стан сім`ї від 08.11.2017 року та її неодноразовими зверненнями до правоохоронних органів, відомості про що 16.01.2018 року було внесено до Єдиного реєстру Досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Своїми неправомірними діями позивач всіляко налаштовує доньку ОСОБА_7 проти неї. Відповідно розрахунку, складеного в.о.начальника Славутицького міського ВДВС ГТУЮ у Київській області Приліпко В.О., позивач має заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.11.2019 року в розмірі 33816,72 гривні. Позивач суму заборгованості не оскаржує, від так вона підтверджена належними доказами. Позивачем до позовної заяви не надано доказів про тяжку хворобу та існування істотних обставин, які б слугували достатньою підставою для звільнення від заборгованості по аліментам. Разом з тим, позивач, як на обставину, яка на його думку має значення для звільнення від сплати заборгованості по аліментам, посилається на те, що купує деякий одяг дітям, деякі продукти харчування, сплачує з 01.09.2019 року за заняття сина ОСОБА_8 в спортивній секції боксерського клубу «Гранд» та оплачує навчання доньки ОСОБА_7 з репетитором по математиці та сплачує комунальні послуги. Вона вважає, що ці всі витрати є нічим іншим, як додатковими витратами на утримання їх дітей. Вона також дітям купує все необхідне. До липня 2018 року вона надавала позивачу гроші на сплату за комунальні послуги. В період з липня 2018 року по грудень 2018 року позивач взагалі не сплачував їй аліменти, що ставило її і їх дітей у скрутне матеріальне становище. З березня 2018 року по лютий 2020 року позивач дій щодо встановлення факту нецільового використання нею коштів не вчиняв, крім того з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частинами аліменти на особистий рахунок дітей, не звертався. Зауважує, що маючи таку велику заборгованість, яка з кожним місяцем лише збільшується, позивач шляхом звернень в різні інстанції та хибних звинувачень, нехтуючи інтереси дітей, застосовуючи до них заходи психологічного тиску, безпідставно вимагає звільнити його від сплати заборгованості та сплати аліментів. Просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам в повному обсязі, стягнути з нього витрати на професійну правничу допомогу (а.с.71-75), за розрахунком попередніх судових витрат (а.с.90).

Ухвалою від 02 квітня 2020 року підготовче засідання було відкладено за клопотанням представника відповідача (а.с.94,97).

23 квітня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача ОСОБА_1 , в якій він просить суд врахувати обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, повно та всебічно дослідити надані сторонами докази та ухвалити рішення про задоволення позову ( а.с.109-111).

29 квітня 2020 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від відповідача ОСОБА_2 ( а.с.121)

01 червня 2020 року надійшли письмові пояснення від представника третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради, в яких зазначили, що провівши обстеження житлово-побутових умов проживання позивача, враховуючи бесіду із малолітніми дітьми вважають позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та просять розглянути справу без участі представника (а.с.183, 206).

Представник третьої особи - в.о.начальника Славутицького міського відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Приліпко В. надав до суду лист з проханням розглянути справу без участі їх представника (а.с.186).

10 червня 2020 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив застосувати захід забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні, відкритому на підставі судового наказу № 377/582/17, який виданий 02.08.2017 року Славутицьким міським судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки його заробітку на користь ОСОБА_2 (а.с.201-202).

Ухвалою від 11 червня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову за відсутністю підстав (а.с.204).

Ухвалою суду від 15 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду ( а.с.214).

В судовому засіданні позивач та його представник просили позов задовольнити, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини .

Відповідач та її представник позов не визнали, викладене у відзиві підтримали, просили відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Сусло Т.І. - в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала, вважає їх обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суду пояснила, що Служба у справах дітей знайома з родиною ОСОБА_24 с 2017 року, як така що сім`я в якій часто виникали сварки, конфлікти. Страждали від цього діти. Неодноразово розглядалось це питання, але ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не прислухались до порад, які їм запропоновували. Діти гостро відчувають негатив. Старшій доньці 14 років, перехідний вік, вона дуже чутливо сприймає сварки між батьками. Служба спочатку не приймала ніяку сторону, ні батька, ні матері. Поспілкувавшись неодноразово з дітьми, вони сказали, що ініціатором сварок є мама, вона провокує батька і проживати вони хотіли б з батьком. Тато їм купляє речі, продукти харчування, проводить з ними вільний час, їздять вони часто до бабусі в село ОСОБА_10 . ОСОБА_2 зверталась до служби з тим, що дітей забрали в село і вона не має можливості з ними спілкуватися. Вона особисто, як працівник служби, телефонувала до сільського голови в село, запитувала про дітей, Голова пояснював, що дійсно перебувають діти на відпочинку у бабусі, матеріально забезпечені, умови проживання задовільні. Загрози для життя та здоров`я дітей не має. Служба у справах дітей давала висновок про те, що начас перевірки факту нецільового використання аліментів які надходять на утримання та виховання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_11 не встановлено у зв`язку з тим що колишнє подружжя мешкає в одній квартирі та ведуть спільне господарство, тому пропонували звернутися до суду для вирішення виникшій конфліктній ситуації. На даний час служба у справах дітей підтримує позовну вимоги позивача ОСОБА_1 .

Представник третьої особи - в.о.начальника Славутицького міського відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Приліпко В. надав до суду лист з проханням розглянути справу без участі їх представника.

Неповнолітній свідок ОСОБА_5 , яка була допитана у присутності соціального педогога ОСОБА_12 , суду показала:

Повних 14 років, проживає в АДРЕСА_2 , разом з татом, мамою та молодшим братом. Утримує їх повністю тато. Купує різні речі, продукти харчування, які вона йому загадує. Маму вона бачить рідко. Батьки розведені три роки. Після розлучення батьки не питали їх з кім діти хочуть проживати. На літніх канікулах вони жили у татовій мамі в селі. До школи речі купляли і тато і мама. Тато купив блузку, юбку, форму на фізкультуру, а канцелярію купувала мама. Їсти готує тато. Коли жили разом готувала на всіх мама, а коли розвелись, то готувати почав тато, а мама до дому приходила рідко. Мама останній раз купляла речі в прошлому році. Основні речі для школи купляє тато, а мама може щось докупити. Засоби гігієни також купує батько, або дає їй гроші на це, бо коли вона просила у мами купити, то та завжди казала, що іди і проси гроші у батька: « У вас же такой классный папа, так пусть он и покупает». Знає що у батька борг по аліментам. У неї є своя кімната, в яку шкаф-купе купив батько, диван купила мама, а брат живе в кімнаті з батьком, у мами окрема кімната. Знає що мама отримувала біля року аліменти, але на них вона не витрачала. Мама завжди намагається зацепити батька сваритися саме при них, дітях. На даний час, коли вони перебувають у бабусі в селі, батько приїздить часто, а мама тільки обіцяє що приїде, но так ні разу і не приїздила. Кишенькові кошти дає батько. Вона відвідує додаткові зайняття з математики, які також оплачує батько. На її думку мама ініціатор сварок. Було що по 3-4 дні мами не було вдома.

Свідок ОСОБА_1 , суду показала що позивач є її рідним сином, відповідач колишня невістка. Спочатку він з сім`єю проживали у гуртожитку. Потім викупили у цьому гуртожитку кімнату і вийшла 3- х кімнатна квартира. Допомагали їм робити ремонт. Жили вони спочатку нормально. Син працював на двух роботах. Для неї було сюрпризом, несподіванкою, що вони розвелись. Онуку ОСОБА_13 було 6 років. а онучці ОСОБА_7 - 11 років. ОСОБА_7 дуже чутлива дитина, дуже хороша. Онуки постійно приїжджають на вихідні і канікули. Розмовляла з дітьми про те, щоб батьки помирилися, але діти не хочуть цього. Знаю що ОСОБА_15 не готувала дітям їсти, готував батько. Діти маму не люблять, ми їх не налаштовували проти неї, навпаки пояснювали, що це ваша мама. ОСОБА_7 приїжджала до Славутича отримувати паспорт і хотіла залишитися вдома, але зранку мама їй сказала щоб вона їхала назад в село. Було таке що онука ОСОБА_16 , якому було тоді років 6, ОСОБА_15 садила самого в автобус, щоб їхав до нас в село при цьому квиток йому не оплачувала. Одного разу, коли старша онука ОСОБА_17 була в таборі, ОСОБА_18 привіз до них онука ОСОБА_16 , а сам кудись поїхав. Ввечері, близько 21 години подзвонила ОСОБА_15 , щоб ми віддали дитину, на що їй сказали, що дитина вже спить приїжджай завтра та забереш. Вона приїхала близько 23 години, їй відповіли те саме, щоб приїжджала завтра, а потім вона викликала поліцію яка приїхала десь у час ночі, стукали у двері і поки вони з ними розмовляли, ОСОБА_15 залізла до хати через вікно і забрала дитину. Знаю, що син купував дітям речі. Було одного разу таке що у Каті не було на зиму речей то вона сама як бабуся їздила і купувала їй речі.

Свідок ОСОБА_19 , суду показала, що вона знає цю сім`ю дуже давно, ще з початку як вони почали жити разом. В домі завжди було чисто, прибрано, наготовлено їсти, діти були ухожені. ОСОБА_7 була з дитинства хворобливою дитиною, ОСОБА_15 з нею завжди ходила по лікарнях. Потім між ними почалися непорозуміння з приводу зловживання алкоголем ОСОБА_18 . Почалися рукоприкладства. Він був агресивним. Після розірвання шлюбу між ними сварки почалися ще більше. У них постійно поліція, сварки, щось постійно вони ділять між собою. ОСОБА_20 з квартири. Ділять між собою дітей. Дітей насильно відвозять в село до бабусі на всі вихідні та свята. ОСОБА_7 проблемна дитина, психологічно травмована, вона багато говорить неправди. Прислухається бабусі і у всьому її слухається. У ОСОБА_21 взагалі немає авторититу перед дітьми. Вона разом з нею ходила в магазин і бачила як ОСОБА_15 купувала речі ОСОБА_22 .

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, вивчивши письмові докази, надані сторонами, оглянувши матеріали цивільної справи № 377/582/17 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу, матеріали виконавчого провадження № 54486345 вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 18 червня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, Україна, копія якого долучена до справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_23 18 червня 2005 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 76. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_24 , дружині ОСОБА_24 .

Під час шлюбу в них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.11-12).

Судовим наказом Славутицького міського суду Київської області 02 серпня 2017 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 26 липня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.10).

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 04 серпня 2017 року, що набрало законної сили 15.08.2017 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , було розірвано (а.с.13).

Як вбачається із довідки від 29.10.2019 року, виданої управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та їх спільні діти: донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , з 06.01.2015 року (а.с.15).

Відповідно довідки про доходи № 1-11 від 12.11.2019 року ОСОБА_1 працював з 10.03.2019 року у ФОП ОСОБА_25 на посаді підсобного робітника, загальна сума його доходу за період з 10 березня 2019 року по 22 жовтня 2019 року без урахування аліментів становить 31280,45 гривень, по 01.07.2020 року становить (а.с.25).

Як вбачається з довідки за № 254 від 31.10.2019 року, виданої сільським головою Губицької сільської ради Чернігівської області Ріпкинського району донька ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та син ОСОБА_11 в період з 31.05.2019 року по 30.08.2019 року, з 28.10.2019 року по 03.11.2019 року, а також на вихідних, проживають в с.Губичі у своєї бабусі ОСОБА_1 (а.с.26).

15 лютого 2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Славутицької міської ради розглядалась заява ОСОБА_1 щодо перевірки цільового витрачання аліментів матір`ю ОСОБА_2 на утримання їх малолітніх дітей, де прийшли до висновку, що у зв`язку з тим, що колишнє подружжя мешкає в одній квартирі, веде спільне господарство, враховуючи думку доньки ОСОБА_5 , акт обстеження житлово-побутових умов проживання родини, на час перевірки цільового або нецільового використання аліментів, які надходять на утримання та виховання дітей - не встановлено, що підтверджено копією Витягу з протоколу № 02 від 15.02.2018р. (а.с.27).

Згідно акту № 01-30/114 обстеження умов проживання від 05.12.2019 року встановлено, що діти більше спілкуються с батьком. З матір`ю у дітей напружені стосунки. Зі слів дітей мати може накричати, нагрубити. Батьки розлучені, але проживають в одній квартирі. Зі слів батька, колишня дружина не піклується про дітей, не готує їсти, не дбає про їх фізичний та моральний розвиток. Також зі слів матері, батько ОСОБА_1 не створює належні умови для розвитку своїх дітей (а.с.35).

Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Частиною 4 статті 263 Цивільно-процесуального кодексу України, визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Згідно до ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Відповідно до ч. 3 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, наданого в.о.начальника Славутицького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Приліпко В.О., згідно матеріалів виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 377/582/17 П№ 2-н/377/16/17 від 03.08.2017 року, виданого Славутицьким міським судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 1/3 частки його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття, проведено розрахунок заборгованості, всього станом на 01.07.2020 року заборгованість по сплаті аліментів складає 56853,06 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем пред`явлено вимогу про припинення (звільнення) його від сплати заборгованості по аліментам з посиланням на те, що їх діти перебувають на його утриманні.

Вирішуючи вимоги позивача про припинення (звільнення) його від сплати заборгованості по аліментам, суд виходить з положень ч.2 ст.197 СК України, згідно яких за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Суд приходить до висновку, що проживання дітей на яких стягуються аліменти на даний час з батьком і перебування їх на його повному утриманні свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою стягнення аліментів з позивача і має тягнути за собою звільнення від них.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги в частині звільнення від сплати аліментів підлягає задоволенню.

При визначенні часу припинення сплати аліментів суд бере до уваги неврегульованість законом цього питання і виходить з принципу обов,язковості судових рішень, які набрали законної сили, що випливає з положень статті 124 Конституції України.

Виходячи з принципу аналогії права, сплата аліментів має бути припинена з дня набрання рішенням законної сили.

Це також узгоджуватиметься з положеннями частини 2 статті 445 ЦПК України згідно яких не допускається поворот виконання у справах про стягнення аліментів.

В той же час вимоги позивача про звільнення від сплати заборгованості по аліментам не підлягають задоволенню. Доводи позивача про те, що він добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дітей за період з липня 2018 по день ухвалення судового рішення, суд не приймає до уваги, оскільки надання такої допомоги є його правом, як платника аліментів, та не звільняє від обов`язку по сплаті аліментів на підставі законного рішення суду. Сплачені суми аліментів, можуть бути зараховані в рахунок погашення заборгованості по аліментам за заявою позивача або за домовленістю між ним і відповідачем. Однак позивач не скористався своїм правом щодо оскарження дій державного виконавця з приводу нарахування заборгованості. Відповідно наданих довідок з ДВС у позивача є борг по аліментам на 01.11.2019 року борг по аліментам становив 33816 гривень 72 копійки, а на 01.07.2020 року 56853,06 гривень при цьому з оглянутої справи - Виконавче провадження, 10.08.2017 року було відкрито провадження по судовому наказу від 03.08.2017 року, з серпня 2017 року по червень 2018 року позивач сплачував аліменти, тобто з його заробітної плати відраховували 1/3 частину аліментів, з липня 2018 року позивач звільнився, суду пояснив, щоб не сплачувати аліменти дружині, при цьому до суду в період з липня 2018 року по 20.02.2020 року з позовом про припинення (звільнення ) від сплати аіментів не звертався, оскільки ніде не працював офіційно, то йому розмір аліментів нараховувася із середньої заробітної плати по Київській області. У судовому засіданні було встановлено, що на час розгляду даної справи, позивач утримує дітей, про те, що з липня 2018 року по 20.02.2020 року діти проживали і знаходились на утриманні позивача судом не встановлено, з зі слів самих сторін, їх дитини, а також актів обстеження проживання, сторони проживають в одній квартирі з дітьми. З позовом про визначення місця проживання дітей, позивач до суду не звертався, тому у суду немає підстав для звільнення позивача від сплати боргу по аліментам.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності до ч.2 ст.51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Оскільки рішенням суду було визначено, що позивач зобов,язаний був сплачувати аліменти на неповнолітніх дітей, і дане рішення ніхто не скасував то у позивача є борг по аліментам, і підстави для звільнення від сплати даного боргу у відповідача відсутні.

За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За правилом ч.3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як зазначено у п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі частково задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

З матеріалів справи встановлено, що адвокат Чепурна Н.В. надавала відповідачу ОСОБА_2 , згідно Угоди про надання правничої допомоги від 25.03.2020 року, за професійно правничу допомогу.

Згідно розрахунку витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами відповідачем ОСОБА_2 адвокату Чепурній Н.В . сплачено: за підготовку відзиву на позовну заяву - 1200 гривень, підготовка заперечення на відповідь на відзив у справі - 500 гривень, участь у підготовчому засіданні - 1000 гривень (підтверджується копією квитанції від 15.06.2020 року, долученої до матеріалів справи та за участь у судовому засіданні - 1000 гривень (також підтверджується копією квитанції від 14.07.2020 року, долученої до матеріалів справи). Загальна сума витрат на правничу допомогу станом на 14.07.2020 року складає 3700 гривень.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі частково задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з позивача на користь відповідача підлягає стягненню понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1850 гривень.

Крім того з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 840 гривень 80 копійок, оскільки позивачем було заявлено дві позовні вимоги, проте сплачено судовий збір тільки за одну вимогу, в такому випадку, оскільки позов задоволено частково, то недосплачений позивачем судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.12,13,81,263-266,280-281 ЦПК України, ст.ст.179-181.188,197 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 26 липня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття відповідно до судового наказу від 02.08.2017 року по справі №377/582/17, на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір на користь держави в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати у розмірі 1850 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 22.07.2020 року.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач:

ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Треті особи:

Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради ( адреса місця знаходження: Київська область. м.Славутич, Центральна площа, 7);

Славутицький міський відділ Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області (адреса місця знаходження: Київська область,м.Славутич, Московський кв-л б.12) .

Суддя Т. О. Малишенко