Ухвала

24 липня 2020 року

м. Київ

справа № 759/14821/16-ц

провадження № 61-10845ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 від 11 березня 2003 року, запис № 1с-281, посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Дмитрієвою Т. М.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра її батька ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть НОМЕР_1 , актовий запис № 9279. Враховуючи, що вона є спадкоємцем другої черги за правом представлення, звернулася до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини. Однак, з матеріалів спадкової справи ОСОБА_3 дізналася, що існує заповіт, складений 11 березня 2003 року, в якому вона заповіла відповідачу квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач стверджувала, що даний заповіт є недійсним, оскільки підпис ОСОБА_3 з високою долею вірогідності є підробленим, крім того, їй було відомо, що ОСОБА_3 не мала наміру складати заповіт на відповідача та чула розмови померлої, в яких остання відмовляла відповідачу у його складанні.

30 січня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року був залишений без розгляду.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 березня 2019 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що будь-яких даних, що нотаріус посвідчив спірний заповіт без особи заповідача чи за участю особи, яка видавала себе за заповідача, або за зловмисною домовленістю нотаріуса з особою відміною від заповідача, суду не надано. Також суду не надано належних та допустимих доказів, що вказували б на обґрунтованість припущення позивача, що підпис в заповіті від імені заповідача виконано іншою особою.

22 липня 2020 року ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_1 , за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року в указаній вище справі.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Зважаючи на те, що позовну заяву пред`явлено у жовтні 2016 року, судовий збір підлягає сплаті за ставками, встановленими законом станом на 01 січня 2016 року.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання позову до суду), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до положень підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час подання позовної заяви, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Розмір мінімальної заробітної плати у 2016 році становив 1378 грн (стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»).

Враховуючи наведене, за подання касаційної скарги заявнику необхідно сплатити 1 102,40 грн (200 % х 551,20 грн) судового збору.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) рахунок отримувача: UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду документ, що підтверджує його сплату або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону за подання та розгляд касаційної скарги.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі має бути зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Разом з тим, частиною четвертою статті 392 ЦПК України встановлено, що до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Враховуючи викладене, заявнику необхідно уточнити касаційну скаргу, а саме зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати, підписану заявником, уточнену касаційну скаргу на адресу Верховного Суду з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення цих недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання заповіту недійсним залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк - десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький