21.07.2020 Справа № 756/8272/20
№756/8272/20
№2-з/756/183/20
УХВАЛА

21 липня 2020 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

за участі секретаря - Парфенчик К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації (Орган опіки та піклування) про визначення місця проживання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 у якому просила визначити місце проживання їх спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з позивачем ОСОБА_1 за місцем її проживання.

Також, позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову. В своїй заяві ОСОБА_1 просить забезпечити позов шляхом відібрання у ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повернення його за зареєстрованим місцем проживання матері дитини.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

З огляду на зазначене, в судове засідання сторони не викликались.

При цьому, дослідивши матеріали позову та поданої заяви, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

При цьому, у порядку забезпечення позову не можна забороняти вчиняти дії, які під час розгляду спору прямо дозволені законом.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Позовна заява ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21.07.2020 року залишена без руху для усунення недоліків, в тому числі щодо зазначення доказів на підтвердження відсутності згоди або оспорювання відповідачем місця проживання дитини, чинення перешкод у спілкуванні і вихованні сина, утримання відповідачем дитини біля себе за допомогою фізичного чи психологічного насильства.

Таким чином, на час вирішення питання про забезпечення у суду відсутні підтвердження реально існуючого спору між сторонами щодо місця проживання дитини.

Крім того, заява позивача про забезпечення позову не підлягає до задоволення, оскільки ініційований позивачем вид забезпечення позову фактично є вирішенням позовних вимог останньої поза межами судового засідання без встановлення обставин та ухвалення рішення по справі, а також суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Ч. 10. ст. 150 ЦПК України не допускає вжиття заходів забезпечення позову, які за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Керуючись, ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя А. В. Шевчук