ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/3445/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Звільнення майна з-під арешту (виключення майна з опису)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Грищенко І.О., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа: ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив звільнити квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з-під арештів, накладених постановами Дзержинського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції від 13.06.2014 за номером 43691839 та від 06.06.2017 за номером 49077516.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до умов укладеного Договору позики грошей № 3186 та Договору іпотеки № 3188, в забезпечення своєчасного повернення отриманої по договору позики суми, а також відшкодування можливих збитків, ОСОБА_1 передав в іпотеку ОСОБА_2 належну йому на праві приватної власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки свої зобов`язання за договором позики ОСОБА_1 не виконав, ОСОБА_2 було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 липня 2017 року по цивільній справі № 638/4420/16-ц вирішено в рахунок погашення заборгованості за договором позики грошей № 3186 від 08.10.2010 зі змінами від 28.09.2011 № 3007 в розмірі 410 720 грн. (чотириста десть тисяч сімсот двадцять гривень), укладеного між позивачем та ОСОБА_1 , звернути стягнення на предмет іпотеки: однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання позивачеві права на продаж зазначеної квартири будь-якій особі-покупцеві, встановивши початкову ціну для подальшої реалізації предмета іпотеки у розмірі 398 240 грн. (триста дев`яносто вісім тисяч двісті сорок гривень). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.10.2018 по справі № 638/4420/16-ц рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 липня 2017 року було залишено в силі. Позивачем було виявлено, що після укладення договору іпотеки, на майно ОСОБА_1 , в тому числі на зазначену квартиру, було накладено арешт постановами Дзержинського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції від 13.06.2014 за номером 43691839 та від 06.06.2017 за номером 49077516, що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно з Актуальною інформацією зі спеціального підрозділу про державну реєстрацію обтяжень та про об`єкт нерухомого майна.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 березня 2020 року задоволено позов ОСОБА_2 до Шевченківського ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області, третя особа: ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту.

Звільнено квартиру за адресою АДРЕСА_1 з-під арештів, накладених Постановами Дзержинського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції номер 43691839 від 13.06.2014 року та номер 49077516 від 06.06.2017 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області судові витрати на користь позивача по оплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим за неповного з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права і з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказав, що сформована на підставі реєстраційного номера об`єкта вказаного вище нерухомого майна Інформаційна довідка №206109610 від 05.04.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна свідчить про відсутність будь-яких зареєстрованих арештів на квартирі АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 17280258).

Зазначив, що з наявності арештів, накладених Постановами Дзержинського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції номер 43691839 від 13.06.2014 і номер 49077516 від 06.06.2017, не вбачається жодних порушень прав ОСОБА_2 , оскільки ці арешти не стосуються майна за реєстраційним номером 17280258, тобто переданої в іпотеку ОСОБА_2 (заставленої) квартири АДРЕСА_2 .

Вважає, що з огляду на ці обставини відсутність порушеного права позивача у справі №638/17329/18 свідчить про те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, встановивши в оскаржуваному рішенні, що способом захисту порушеного права позивача є звільнення відповідної квартири з-під арештів.

Послався на те, що рішення районного суду підлягає обов`язковому скасуванню, оскільки він не повідомлявся судом належним чином про дати проведення судових засідань, бо судові повістки направлялися не на адресу його зареєстрованого місця проживання ( АДРЕСА_3 ), а на іншу адресу ( АДРЕСА_4 ). У поданій 03.02.2020 і наявній у матеріалах справи заяві він звертав увагу суду на цю обставину.

Представником ОСОБА_2 адвокатом Тарасенко Д.Ю.суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Звертає увагу суду на те, що Інформаційна довідка №206109610 від 05.04.2020, надана апелянтом, є неналежним доказом відсутності будь-яких зареєстрованих арештів на квартирі АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 172802558) з огляду на таке. Зазначена довідка сформована відносно конкретного об`єкта нерухомого майна та не відображає арешти, накладені на все майно боржника. Оскаржувані арешти на квартирі АДРЕСА_2 наявні в силу обтяжень, накладених на все майно божника ОСОБА_1 на підставі Постанови про арешт майна божника та оголошення заборони на його відчуження за номером 43691839, винесеної 13.06.2014 Дзержинським відділом ДВС Харківського міського управління юстиції та на підставі Постанови про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 за номером 49077516, винесеної 06.06.2017 Дзержинським відділом ДВС Харківського міського управління юстиції.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, за відсутності належним чином повідомлених учасників справи, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормою ч. 4 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.06.2014 Дзержинським відділом ДВС Харківського міського управління юстиції винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за номером 43691839, на підставі якої накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1

Дзержинським відділом ДВС Харківського міського управління юстиції 06.06.2017 винесено Постанову про арешт майна за номером 49077516, на підставі якої накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 .

Задовольняючи вимоги позову, районний суд із посиланням на висновки Касаційного цивільного суду у справі № 725/4407/15-ц свої висновки мотивував тим, що позивач має пріоритет на задоволення його вимог до ОСОБА_1 за рахунок належної боржникові квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Наявність арештів на квартиру згаданою за адресою (у складі майна ОСОБА_1 ) порушує права позивача, оскільки перешкоджає у виконанні рішення суду по цивільній справі № 638/4420/16-ц про звернення стягнення на зазначену квартиру. Способом захисту порушеного права позивача є звільнення квартири з-під арешту.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про правильність обрання позивачем способу захисту, однак вважає, що справа була розглянута з суб`єктним складом, що не відповідає вимогам цивільного процесуального права.

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення третьої особи про час та місце розгляду справи суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що вся кореспонденція суду направлялась ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 (а. с. 39, 74, 94, 95, 98, 99, 130) яка була повернута на адресу суду без вручення із помітками: «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення»; «адресат відсутній»; «за закінченням терміну зберігання».

Вказане спростовує твердження апелянта про те, що суд направляв йому кореспонденцію на адресу АДРЕСА_4 .

ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи 26.12.2018 (а. с. 35), 10.04.2019 (а. с. 64), 04.10.2019 (а. с. 86), 05.11.2019 (а. с. 89), 12.12.2019 (92), 03.02.2020 (а. с. 109).

Також, ОСОБА_1 суду було подано заяву про зупинення провадження у справі 04.10.2019 (а. с. 82).

У сукупності вказані обставини свідчать про обізнаність третьої особи про час та місце розгляду справи.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та не висловив свою позицію щодо заявленого позову.

Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що спірне нерухоме майно не обтяжене арештом, то вказане твердження спростовується матеріалами справи.

Так, з Інформаційних довідок № 143502617 від 31.10.2018 та № 211102503 від 02.06.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що на все майно боржника ОСОБА_1 було накладено арешт постановами Дзержинського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції від 13.06.2014 та від 06.06.2017.

Однак, як роз`яснено судам у п. 2 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5 позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України колегія суддів також враховує правову позицію Великої Палати Верховного суду, викладену у постанові від 04.09.2018 прийнятій за наслідками розгляду справи № 823/2042/16, у якій суд касаційної інстанції зазначив, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Таким чином, у даній справі належним відповідачем має бути ОСОБА_1 , та особи, в інтересах яких накладено спірні арешти, а орган ДВС має набути статусу третьої особи.

Саме на позивача покладено право визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої палати Верховного суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України є застосованою у цій справі.

Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу з неналежним складом учасників.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача на правову позицію Верховного Суду у справі № 725/4407/15-ц. Вона не є релевантною до цієї справи, оскільки у справі, що була розглянута касаційним судом, було вірно визначено коло учасників.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржене рішення суду із відмовою у задоволенні позову, що не перешкоджає позивачу повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, визначивши належного відповідача.

Передбачених у ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 березня 2020 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 липня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.М. Хорошевський.