У Х В А Л А

22 липня 2020 року

м. Київ

справа № 489/6011/19

провадження № 61-10033ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 червня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 119 546,44 грн.

Позов обгрунтований тим, що ОСОБА_1 згідно з договором від 11 січня 2014 року № SAMDN0673 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.

Оскільки відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, то станом на 14 жовтня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 119 546,44 грн, яка складається з: 73 966,60 грн - заборгованість за кредитом; 39 410,96 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та 5 668,88 грн -штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 24 червня 2020 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 11 січня 2014 року № SAMDN0673 у розмірі 73 966,60 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що укладений кредитний договір не містить умов щодо ціни договору у формі сплати процентів за користування кредитом відповідно до положень Умов та Правил надання кредиту, а також щодо відповідальності позичальника за несвоєчасне виконання зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів), відсутні докази про ознайомлення ОСОБА_1 з Умовами та Тарифами банку, що є підставою для відмови у стягненні заборгованості за процентами, пенею та штрафами. Сума заборгованості непогашеного тіла кредиту становить 73 966,60 грн.

У липні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 червня 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.

Предметом спору у зазначеній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 119 546,44 грн кредитної заборгованості. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100x2 102,00 грн=210 200,00 грн)

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції(рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є безпідставними, оскільки з метою забезпечення єдності правозастосовчої практики Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила правовий висновок, згідно із яким Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім того, у касаційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване судове рішенняне відповідає висновкам, зробленим у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 136/840/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц, від 06 травня 2020 року у справі № 358/384/19, відповідно до яких узгодження сторонами у довідці про умови кредитування процентної ставки є підставою для задоволення вимог про стягнення заборгованості за процентами.

Такі доводи касаційної скарги по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, наявних у матеріалах справи, а саме: довідки про умови кредитування.

Проте, підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України як підставу для оскарження у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах визначено саме ситуацію, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд вважає, що питання оцінки довідки про умови кредитування (анкети-заяви), як доказу, який може підтверджувати ті, чи інші обставини у справі, не є питанням права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, відповідно доводи касаційної скарги про те, що у цій малозначній справі наявні підстави, визначені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є безпідставними.

Доводи касаційної скарги про те, що зазначена справа має виняткове значення для заявника, оскільки невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором перешкоджає стабільній роботі банку, обмежує його права та порушує майнові інтереси, є необґрунтованими, оскільки вони по своїй суті є викладом суб`єктивних суджень заявника, нічим не підтверджені, а тому не можуть бути підставою для висновків про наявність обставин, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, щоне підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржені АТ КБ «ПриватБанк» рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2020 року та постанова Миколаївського апеляційного суду від 24 червня 2020 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 червня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко