Справа № 521/9617/19
Провадження № 2/521/473/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мурзенко М.В.,

при секретарі - Корнієнко Л.В.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Журик С. В.

представника відповідача - Злепка К. І .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «ЛПП Україна» акціонерного товариства «ЛПП» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до Дочірнього підприємства «ЛПП Україна», з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд скасувати наказ відповідача № 638/к від 11 березня 2019 року про звільнення її з посади керуючого магазином та поновити її на вказаній посаді.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач працювала на підприємстві відповідача, її було звільнено з посади з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, своє звільнення позивач вважає незаконним, оскільки вона не була попереджена у встановленому законом порядку про наступне звільнення за 2 місяці до звільнення, їй не було запропоновано наявні вакантні посади, хоча вона була згодна на будь-яку роботу в межах міста Одеси.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що звільнення було здійснено відповідно до норм чинного законодавства, позивачу пропонували вакантні посади, в т.ч. посаду керуючого магазином в м.Одесі, проте вона не надала згоди на переведення, у зв`язку із чим була звільнена, розрахунки з позивачем проведені належним чином, позивачем пропущено місячний строк звернення до суду.

Позивачем було надано відповідь на відзив, в якому позивач зазначила, що отримала попередження про звільнення лише 18 січня 2019 року, насправді зміни в організації праці у відповідача не відбулись, позивач мала переважне право на залишення на роботі, відсутні докази її відмови від переведення на іншу посаду, позивач намагалась працевлаштуватись на підприємство відповідача протягом року після звільнення.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 11 червня 2019 року позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 26 червня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду на 22 липня 2019 року.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 24.07.2019 року по справі було призначено судове засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 02.08.2019 року (протокольною) по справі було призначено судове засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 03 вересня 2019 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 31 січня 2020 року, залишено без розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог (зміну предмету позову).

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 18.02.2020 року по справі було призначено судове засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 16.03.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

В судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали, просили задовольнити його з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, позивач додатково пояснила суду, що не отримувала попередження про звільнення 11 січня 2019 року, отримала його лише поштою 18.01.2020 року, відповідачем в період між попередженням та звільненням позивача було відкрито два магазини, що свідчить про наявність вакансій, які їй запропоновано не було, строк звернення до суду нею не пропущений, оскільки позовну заяву було направлено нею 09.04.2019 кур`єрською службою до суду, причини її доставлення лише 30.06.2019 року їй невідомі, вона була згодна на будь-яку роботу в межах м. Одеси, оскільки на її утриманні перебуває син студент та мати-інвалід, в період роботи не мала доган та стягнень, показувала високу продуктивність праці, від переведення не відмовлялась, не мала можливості прийняти рішення, оскільки їй не було надано відомості про істотні умови праці на запропонованих посадах.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, додатково пояснив суду, що 11 січня 2019 року позивач була особисто під підпис повідомлена про наступне звільнення, повідомлення було додатково продубльоване поштою, також позивачу було надано перелік вакантних посад, згоди на переведення на жодну з них позивач не надала, у зв`язку із чим 11 березня 2019 року була звільнена з посади, пропустила строк звернення до суду, оскільки направлення позову кур`єрською службою, що не внесена до реєстру операторів поштового зв`язку не може розцінюватись як здача позову на пошту.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (ст. 42 КЗпП України)

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач працювала на підприємстві відповідача з 05.11.2009 року, з 04.05.2011 року по 11.03.2019 року - на посаді керуючого магазином, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 95-96, т.2).

Відповідно до наказу відповідача № 5 від 11.03.2019 року «Про скорочення штату працівників», було вирішено скоротити посади та вивести із штату посади керуючого магазин, мерчандайзер, продавець непродовольчих товарів, старший продавець непродовольчих товарів магазину т.м. «Hоuse», розташованого за адресою АДРЕСА_1 , ТЦ «Сіті Центр», провести відповідні заходи щодо вивільнення працівників, що підтверджується копією вказаного наказу (а.с. 83, т.1).

11 березня 2019 року позивач була під розписку повідомлена про наступне звільнення, що підтверджується копією попередження про звільнення (а.с. 86, т.1), примірник із підписом позивача було оглянуто в судовому засіданні.

Суд відхиляє доводи позивача про фальсифікацію вказаного доказу з посиланням на не справжність підпису позивача у ньому, висловлені в судовому засіданні, оскільки суду не надано відповідних доказів на підтвердження таких тверджень. Судом було роз`яснено стороні позивача право на звернення до суду з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи вказаного документу з метою встановлення, чи дійсно на ньому міститься підпис позивача та чи виконано ним рукописний текст, проте позивачем таке клопотання заявлено не було.

Також, 11 січня 2019 року на адресу позивача відповідачем було направлено копію попередження про звільнення, список наявних вакансій та наказу про скорочення, що підтверджується копіями квитанції про відправлення поштового відправлення, опису вкладення у цінний лист (а.с. 85, т.1), які були отримані позивачем 18 січня 2019 року, що підтверджується поясненнями позивача в судовому засіданні, копією листа ДППЗ «Укрпошта» від 09.07.2019 р. (а.с. 105, т.1)

З переліку вакансій (а.с. 87 т.1) вбачається, що позивачу, зокрема, було запропоновано посаду керуючого магазином т.м. «МОНІТО» в ТЦ «Сіті Центр».

Суду не надано стороною позивача належних, допустимих та беззаперечних доказів наявності на підприємстві відповідача інших вакантних посад в період з 11 січня 2019 року (прийняття рішення про скорочення) до моменту звільнення.

Доводи сторони позивача про існування таких посад з огляду на відкриття двох магазинів в зазначений період, з посиланням на рекламні матеріали (а.с. 116-117, т.1), відхиляються судом, оскільки зазначені матеріали не містять інформації, що дає змогу встановити наявність вакантних посад, час та спосіб їх заповнення.

Також, судом відхиляються доводи сторони позивача щодо відсутності змін в організації праці відповідача, оскільки з матеріалів справи вбачається, що магазин, в якому працювала позивач, було закрито, приміщення, в якому його було розташовано, повернуто власнику, що підтверджується копією договору оренди, актів приймання-передачі приміщення, договору про дострокове розірвання договору оренди (а.с. 21-27, т.2)

11 березня 2019 року позивача було звільнено з посади керуючої магазином за п. 1 ст. 40 КЗПП України, що підтверджується копією наказу про звільнення № 638/к від 11.03.2019 (а.с. 29, т.1).

Враховуючи, що позивач до моменту звільнення не надала відповідачу згоди на переведення на жодну із запропонованих їй посад, суд доходить висновку про наявність у відповідача законних підстав для звільнення позивача.

Доводи позивача про неможливість визначитись з рішенням про переведення з огляду на відсутність інформації про істотні умови праці відхиляються судом, оскільки позивачем не надано суду доказів звернення до відповідача з метою отримання вказаної інформації, не вчинено інших дій, які б свідчили про заінтересованість позивача у зайнятті відповідної запропонованої відповідачем посади

Доводи про наявність у позивача переважного права залишення на роботі при скороченні чисельності та штату працівників також відхиляються судом, оскільки положення ст. 42 КЗпП України застосовуються у разі, коли відбувається вивільнення працівників, які займають аналогічну посаду чи виконують таку ж роботу із можливістю залишення на посаді одного або декількох з них.

Таким чином, суд доходить висновку про дотримання відповідачем порядку звільнення позивача з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Доводи сторони відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду відхиляються судом з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ч. 6 ст. 124 ЦПК України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено позовну заяву до суду 09 квітня 2019 року, тобто в межах встановленого законом місячного строку, що підтверджується квитанцією кур`єрської служби (а.с. 6, т.1) Доказів, які б свідчили про відправлення позивачем позовної заяви в іншу, ніж зазначено в квитанції, дату, відповідачем суду не надано.

Керуючись ст. 40, 42, 49-2, 233 КЗпП України, ст. 4, 5, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 267, 268, 274, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «ЛПП Україна» акціонерного товариства «ЛПП» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20 липня 2020 року.

Головуючий: