ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

17 липня 2020 року

м. Харків

справа № 646/7495/19

провадження № 22-ц/818/3383/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Яцини В.Б., Маміної О.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Дергачівське відділення Акціонерного товариства «Харківгаз»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дергачівського відділення Акціонерного товариства «Харківгаз» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2020 року, ухвалене суддею Янцовською Т.М., -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дергачівського відділення Акціонерного товариства «Харківгаз» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

В обгрунтування позову зазначає, що вона є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно договору про надання населенню послуг газопостачання № 38295 від 06 травня 2012 року вона є споживачем з постачання газу. 14 червня 2019 року за №000806 їй надійшов припис в тім, що Дергачівська дільниця Дергачівського відділення ПАТ «Харківгаз» пропонує в термін до 24 червня 2019 року усунути порушення Правил безпеки систем газопостачання та ДБН: « не надано акт ДВК, опалювальний прилад не відповідає проектній документації». Постачання газу припинено 14 червня 2019 року, тобто до дати, до якої пропонувалось усунути недоліки. В усній формі було повідомлено, що встановлений прилад АТОН-10 не відповідає проектній документації. До Дергачівського відділення ПАТ «Харківгаз» 24 червня 2019 року було подано претензію щодо безпідставного відключення газопостачання та вимог начальника проектного відділу Дергачівської філії ПАТ «Харківгаз» сплати 15000грн. за виготовлення проекту на установку газового котлу АТОН-10. У відповіді на претензію від 10 липня 2019 року Дергачівське відділення ПАТ «Харківгаз» вказує, що за вищевказаною адресою 14 червня 2019 року виявлено порушення Правил безпеки систем газопостачання, а саме невідповідність встановленого газового обладнання проектній та виконавчо-технічній документації, а саме самовільна заміна газового опалювального приладу, на що був наданий припис на усунення виявлених недоліків. Вважає такі дії відповідача не відповідають нормам чинного законодавства, а тому є незаконними. Зазначені дії спричинили моральні страждання, оскільки призводять до погіршення здоров`я, психологічних розладів, безсонню, серцевих розладів, погіршення відношень в сім`ї позивачки.

Просить суд: визнати дії Дергачівського відділення АТ «Харківгаз» щодо відключення газопостачання домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а також необгрунтованої вимоги здійснити та оплатити виготовлення технійчних умов, виконання проекту та проектних робіт, погодження проектної документації та виконання будівельно-монтажних робіт незаконними; зобов`язати поновити газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з АТ «Харківгаз» та Дергачівського відділення АТ «Харківгаз» моральну шкоду у розмірі 10000грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що про поновлення газопостачання її було повідомлено засобами телефонного зв`язку, а газопостачання було відновлено 05 лютого 2020 року. Проте, відповідач повинен був повідомити її про відновлення газопостачання належним чином, оскільки постійне знаходження в домоволодінні у зимовий період без опалення є неможливим.

Суд не оцінив поведінку відповідача на предмет правомірності, а лише зазначив про те, що нею обрано невірний спосіб захисту. Разом з тим, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Зазначає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Також вказує, що суд першої інстанції не застосував ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відзиву на апеляційну скарг не надходило.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 травня 2020 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки право позивачки на отримання послуг з газопостачання було відновлено відповідачем, тому відсутні підстави для задоволення вимог в цій частині.

Обраний спосіб захисту у вигляді визнання дій відповідача незаконними не створює юридичних наслідків для сторін, не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом, а тому у задоволенні позову в цій частині також необхідно відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки нею не надано доказів, які б підтверджували факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_2 є споживачем послуг з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , які надає їй ПАТ «Харківгаз», з приводу чого між позивачкою та відповідачем було укладено Договір про надання населенню послуг з газопостачання.

14 червня 2019 року працівником АТ «Харківгаз» при перевірці газового обладнання споживача було виявлено наявність: газового опалювального приладу Антон-10 (потужність 10кВт), про що було зроблено припис на усунення порушень від 14 червня 2019 року, яким запропоновано споживачу у термін до 24 червня 2019 року усунути порушення вимог Правил ПБСГ, а саме: не надання акту ДВК та невідповідність проектній документації. Також у приписі зазначено, що у разі його невиконання в зазначений термін, газопостачання домоволодіння (квартири) буде припинено шляхом відключення без додаткового попередження.

24 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Дергачівського відділення АТ «Харківгаз» з претензією про поновлення газопостачання за вищезазначеною адресою, посилаючись на те, що опалювальний прилад Атон-10 зазначений у договорі про надання населенню послуг з газопостачання.

Згідно відповіді Дергачівського відділення АТ «Харківгаз», останній повідомив позивачку про виявлення 14 червня 2019 року порушення Правил безпеки системи газопостачання за адресою АДРЕСА_1 , що виявилось у невідповідності встановленого газового обладнання проектній та виконавчо-технічній документації, а саме: самовільна заміна газового опалювального приладу, на що був наданий припис на усунення виявлених порушень, газопостачання припинено 14 червня 2019 року. Також надано тарифи для заміни або встановлення нового газового обладнання, розробки проекту та інше.

09 липня 2019 року представниками Дергачівського відділенням АТ «Харківгаз» було складено акт про відключення об`єкту (газових приладів) споживача з підстав порушення споживачкою Правил безпеки систем газопостачання, що створює загрозу виникнення аварійної ситуації.

03 лютого 2020 року представниками Дергачівського відділенням АТ «Харківгаз» складено акт про порушення, згідно якого було встановлено відсутність доступу для відновлення газопостачання на опалювальний прилад.

Відповідно до акту, складеного 05 лютого 2020 року представниками АТ «Харківгаз» за підписом споживача ОСОБА_1 , відновлено газопостачання на об`єкт (газові прилади) споживача за адресою АДРЕСА_1 .

У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що дії відповідача щодо відключення газопостачання, а також необгрунтованої вимоги здійснити та оплатити виготовлення технічних умов, виконання проекту та проектних робіт, погодження проектної документації та виконання будівельно-монтажних робіт, вартість яких визначається згідно з виготовленою проектною документацією незаконними, що у свою чергу завдало їй моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеної у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 61-8510св18.

З урахування викладеного обраний позивачем спосіб захисту свого права, виходячи з формулювань позову відповідає можливим способам захисту прав.

З приводу заявлених усіх позовних вимог колегія зазначає наступне.

Згідно п.2 розділу 3 Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496 (надалі Правила) постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року N 2494 затверджено Кодекс газорозподільних систем, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за N 1379/27824, дія якого поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

Так, главою 7 розділу VI Кодексу передбачено, що оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадках:

1) несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу;

2) отримання від Оператора ГТС повідомлення про припинення розподілу природного газу споживачу у випадках:

відсутності споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника у відповідному розрахунковому періоді;

відсутності підтвердженої номінації у діючого постачальника на обсяги транспортування природного газу для потреб споживача;

3) подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання;

4) відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»;

5) розірвання договору розподілу природного газу;

6) несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ;

7) несанкціоноване відновлення газоспоживання;

8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт;

9) наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ;

10) необґрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання-передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим);

11) відмова представникам Оператора ГРМ в доступі на об`єкти або земельну ділянку Споживача, де розташована газорозподільна система та/або газове обладнання, та/або комерційний вузол обліку газу, для здійснення контролю відповідності встановленого газоспоживаючого обладнання проектній документації, обстеження газових мереж до ВОГ та/або газоспоживаючого обладнання;

12) в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, зазначений перелік підстав не є вичерпний.

Відповідно до пп.2 п.1.2 розділу І «Правил безпеки систем газопостачання, які затверджені Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 15 травня 2015 року №285» (надалі Правила-2), ці Правила встановлюють вимоги безпеки до систем газопостачання для забезпечення споживачів природним газом з надлишковим тиском не більше 1,2 МПа, а також зрідженим вуглеводневим газом з надлишковим тиском не більше 1,6 МПа, а саме газопроводи та газове обладнання промислових і сільськогосподарських підприємств, теплових електростанцій, котелень, підприємств комунального і побутового обслуговування населення, житлових і громадських будинків;

Пунктом 5.5, 5,7, 5.8 Правил-2 передбачено, що заміна газового обладнання виконується за заявою власника (орендаря (наймача)) до газорозподільного підприємства суб`єктом господарювання, який має дозвіл на виконання зазначених робіт, виданий центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Заміна обладнання оформлюється ескізом у разі заміни газового обладнання без зміни функціонального призначення, потужності та системи димовідведення. В інших випадках - з оформленням виконавчо-технічної документації.

Відключення газу перед заміною газового обладнання здійснюється газорозподільним підприємством за заявою власника (балансоутримувача та/або орендаря (наймача). Пуск газу після заміни газового обладнання проводиться газорозподільним підприємством за зверненням власника (балансоутримувача та/або орендаря (наймача)) після проведення інструктажу із безпечної його експлуатації.

Документи щодо заміни газового обладнання передаються до архіву газорозподільного підприємства.

Підлягає відключенню від системи газопостачання обладнання житлових і громадських будинків із встановленням заглушки за умови:

наявності витоків газу;

несправної автоматики безпеки;

несправностей оголовків димових і вентиляційних каналів;

відсутності тяги в димових і вентиляційних каналах;

самовільного підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання;

не забезпечення власником (балансоутримувачем та/або орендарем (наймачем)) технічного обслуговування згідно з вимогами пункту 5.4 цієї глави;

не відповідності системи газопостачання житлового будинку проектній та виконавчо-технічній документації.

Несправне газове обладнання, ремонт якого потребує його розбирання, а також газове обладнання при виконанні капітального ремонту помешкань житлових і громадських будинків необхідно відключати зі встановленням заглушок та оформленням відповідного акта представником газорозподільного підприємства.

Проектна документація на монтаж додаткових газових плит та побутових лічильників газу, переустановлення газових плит у межах приміщення, в якому вони встановлені, лабораторних пальників, які не вимагають відведення продуктів згорання в димоходи, може бути представлена ескізом, складеним суб`єктом господарювання, що здійснює обслуговування. Ескіз затверджується керівником обслуговуючого підприємства.

Так, апеляційним судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що квартира споживачки була газифікована у 2005 році відповідно до розробленого Дергачівською філією ВАТ «Харківгаз» проекту, яким передбачалося встановлення в домоволодінні: побутового газового лічильника «Gallus-2000» G-4 (1 шт.), ПГ-4 (пічь побутова газова чотирьохкамфорна)-2 шт., котла АОГВ-7,5 (апарат опалювальний газовий водогрійний, потужністю 7,5 кВт)-1шт.

Актом №708 від 09 серпня 2005 року підтверджується, що димові та вентиляційні канали за адресою: АДРЕСА_1 , відповідають технічним вимогам нормативної документації та придатні до експлуатації (Акт № 708 від 09 серпня 2005 року додається).

Актом на пуск газу № 124 від 30 серпня 2005 року підтверджується факт пуску газу до кв АДРЕСА_1 .. Нарядом-допуском № 229 від 30 серпня 2005 року засвідчено виконання газонебезпечних робіт по об`єкту споживача.

Як зазначалось вище, 14 червня 2019 року працівником АТ «Харківгаз» при перевірці газового обладнання споживачки було виявлено наявність газового опалювального приладу Атон-10 (потужність 10 кВт), про що був виданий Припис на усунення порушень від 14 червня 2019 року, яким пропонувалося споживачці у термін до 24 червня 2019 року усунути порушення вимог Правил ПБСГ, серед яких: невідповідність проектній документації фактично встановленому опалювальному приладу (газовий опалювальний прилад, потужністю 10 кВт).

Разом з тим, матеріали справи свідчать, 06 травня 2012 року між ОСОБА_1 та Дергачівської філією ПАТ «Харківгаз» було укладено типовий договір про надання послуг населенню газопостачання, згідно умов якого встановлено лічильник газу за адресою АДРЕСА_1 , а саме Галлус 64, а також газовий прилад котел Атон-10.

Пунктом 51, 28 цього договору передбачено, що у разі заміни або встановлення нових газових приладів і пристроїв, зміни місця їх встановлення оформлюється додаток до цього договору, що складається відповідно до цього пункту.

Споживач, в т.ч., зобов`язаний не підключати нові (додаткові) газові прилади і пристрої, не змінювати місце їх розташування та не втручатися в роботу внутрішньобудинкових систем газопостачання без узгодження з виконавцем.

Як вбачається з Додатку А до цього договору, 22 вересня 2012 року працівниками Дергачівської філії ПАТ «Харківгаз» було складено акт про встановлення апарата, згідно якого 21 вересня 2010 року останніми за адресою АДРЕСА_1 було встановлено вищевказаний газовий прилад котел Атон-10; проведено пуск газу та інструктаж.

Зазначений акт відповідачем не спростований.

Отже, з викладеного вбачається, що газовий прилад котел Атон-10 був встановлений саме Дергачівською філією ПАТ «Харківгаз» на підставі узгодженою з ними документацією.

Посилання відповідача на те, що в архіві підприємства відсутні документи, а також відсутні відповідні зміни у базі даних у Товариства, що підтверджували би проведення заміни опалювального приладу за вказаною адресою, не спростовують факту встановлення останніми спірного газового приладу за адресою споживача у встановленому законом порядку.

Більш того, як зазначено у Правилах-2 заміна газового обладнання виконується за заявою власника до газорозподільного підприємства суб`єктом господарювання, який має дозвіл на виконання зазначених робіт, виданий центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Оскільки 22 вересня 2012 року працівниками Дергачівської філії ПАТ «Харківгаз» було складено акт про встановлення апарата, а саме газового приладу котел Атон-10, проведено пуск газу та інструктаж, тому вважати, що даний газовий прилад був встановлений самостійно позивачкою без відповідного узгодження з відповідачем підстав не має.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині визнання незаконним відключення газопостачання домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині визнання незаконними вимоги здійснити та оплатити виготовлення технічних умов, виконання проекту та проектних робіт, погодження проектної документації та виконання будівельно-монтажних робіт, то вони задоволенню не підлягають, оскільки будь-яких вимог відповідача до позивачки з цього приводу матеріали справи не місять.

14 червня 2019 року відповідачем видано припис на усунення порушень щодо невідповідності встановленого газового обладнання проектній документації та виконавчо-технічній документації та щодо самовільної заміни опалювального приладу. У відповіді відповідача на претензію споживачки лише наведені тарифи щодо вартості виготовлення технічної документації та монтажних робіт.

Оскільки право позивачки на отримання послуг з газопостачання відновлено відповідачем АТ «Харківгаз», підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання поновити газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.

В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4, 9 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3, 5, 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з тим, що позивачкою жодним чином не конкретизовано в позові в чому ж саме полягала моральна шкода. Наявність окремих можливих об`єктивних проявів моральної шкоди у вигляді будь-яких фізичних страждань та хвороб з наданих позивачем доказів не вбачаються. На підставі наданих позивачкою доказів не встановлено ні факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, ні обставин чи якими діями (бездіяльністю) такі страждання або втрати немайнового характеру мали бути заподіяні, ні навіть розміру оцінки такої шкоди, адекватної саме відчуттям позивачки. Апеляційна скарга також не містить обґрунтування факту заподіяння позивачеві моральних страждань та з чого ОСОБА_1 виходила при визначені суми відшкодування.

Саме по собі задоволення вимог споживачки щодо визнання незаконними дій відповідача по відключенню газопостачання не є підставою для відшкодування їй моральної (немайнової) шкоди.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дії Дергачівського відділення АТ «Харківгаз» щодо відключення газопостачання домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 підлягає скасуванню з ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дії Дергачівського відділення АТ «Харківгаз» щодо відключення газопостачання домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати незаконними дії Дергачівського відділення АТ «Харківгаз» щодо відключення газопостачання домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повнтй текст постанови складено 17 липня 2020 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина