Дата документу 10.07.2020
Справа № 937/4795/20
Провадження № 2-о/937/466/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2020 року м. Мелітополь

Суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Дараган Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю заінтересованої особи - Мелітопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю заінтересованої особи - Мелітопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З поданої заяви вбачається, що заявниками заявляються вимоги про встановлення факту належності до німецької національності та внесення змін до актових записів про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 17 травня 2018 року Дарницьким районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 17 травня 2018 року Дарницьким районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, батьками яких є заявники ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 29 червня 1995 року Куйбишевським РВ ДМ УУМВС України в Донецькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 16 червня 2005 року Куйбишевським РВ ДМУ України в Донецькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Разом із цим, відповідно до положень ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах органами державної реєстрації актів цивільного стану національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх, незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Положеннями ст. 300 ЦК України визначено, що особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше, ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає ст. 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні».

Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Така ж правова позиція висловлена й у висновках Великої Палати Верховного суду, викладених у постанові від 29 травня 2019 року (справа № 398/4017/18).

Таким чином, враховуючи викладене вище, а також зважаючи на те, що встановлені в Україні процедури не передбачають ідентифікацію національності громадян, зокрема вказівки про національність у актових записах про народження чи інших особистих документах, виданих державою, а встановлення юридичного факту не тягне за собою жодних юридичних наслідків, тому встановлення факту належності особи до певної національності не може бути предметом судового розгляду в порядку будь-якого судочинства.

Така ж правова позиція висловлена й у висновках Великої Палати Верховного суду, викладених у постанові від 11 вересня 2019 року (справа № 810/2732/18).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити заявникам у відкритті провадження за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в зв`язку з тим, що заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 4, 19, п. 1 ч. 1 ст. 186, 293, 315 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю заінтересованої особи - Мелітопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у разі, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: