Провадження № 2/734/63/20 Справа № 734/2672/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 липня 2020 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Іванюка Т.І.,

при секретарі - Дідовець М.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідача - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Козелецької селищної (об`єднаної) територіальної громади, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення та державних актів на право власності на земельні ділянки,-

в с т а н о в и в:

у суд із позовною заявою до Козелецької селищної (об`єднаної) громади, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо визнання недійсним рішення та державних актів на право власності на земельні ділянки звернувся ОСОБА_1 . В уточнених позовних вимогах ОСОБА_1 просить суд: визнати недійсним рішення Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області № 72-23/VІІІ від 18 грудня 2018 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва гр. ОСОБА_3 »; визнати недійсним рішення Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області № 72-23/VІІІ від 18 грудня 2018 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва гр. ОСОБА_4 »; скасувати відомості про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :83:218:0004, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за гр. ОСОБА_4 ; скасувати відомості про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :83:218:0003, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за гр. ОСОБА_3 . Вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до довідок в.о. старости Патютинського старостинського округу від 17.04.2019 року №308, акту уповноваженої комісії від 20.05.2019 року йому належить земельна ділянка на території села Гладке у розмірі 0,44 га. Такі ж відомості містяться в земельно-кадастровій книзі. Крім цього, рішенням виконкому Патютинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області №50 від 23 грудня 1993 року, яке є чинним та не скасоване, йому було передано у приватну власність спірну земельну ділянку. Однак рішенням 20 сесії 8 скликання Козелецької селищної ради від 20 серпня 2018 року, про які він дізнався 20.05.2019 року, належна йому земельні ділянка неправомірно була передана у власність громадянам Осипенкам. Вважаючи вказані рішення Козелецької селищної ради незаконними, вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав і законних інтересів.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та пояснив, що рішенням сільської ради йому було передано спірну земельну ділянку у користування. Багато років він її обробляв, поки її не було передано у власність відповідачам.

Представник позивача ОСОБА_2 , підтримуючи позовні вимоги, пояснив, що своїми рішеннями про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , Козелецька селищна рада порушила права позивача ОСОБА_1 на приватну власність, яку він набув на підставі рішення виконкому Патютинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області №50 від 23 грудня 1993 року. Дане рішення є чинним. Однак документального підтвердження того, спірна земельна ділянка, яка була передана у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та земельна ділянка, що була передана ОСОБА_1 у власність рішенням Патютинської сільської ради, немає.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, пояснивши, що просила селищну раду надати їй у власність саме дану земельну ділянку, оскільки на ній був розташований будинок її покійної бабусі ОСОБА_6 . Оформлення земельних ділянок відбувалося з дотриманням процедури, тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

Відповідач ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оформлення земельних ділянок відбувалося у відповідності до законодавства. Так, для реалізації своїх конституційних прав, було написано заяви до селищної ради, пройдено всі перевірки та інстанції, після чого отримано документи на право власності на земельні ділянки.

Представник відповідачів ОСОБА_5 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів безпідставності та необґрунтованості. Позивач не надав жодних належних документальних доказів, які б підтверджували відповідно до чинного законодавства його право на користування чи володіння спірною земельною ділянкою, яка була передана у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відтак, ОСОБА_1 не може вимагати відновлення порушеного його права власності.

Представник відповідача Козелецької селищної (об`єднаної) територіальної громади у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності.

У судовому засіданні встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини:

відповідно до довідок виконавчого комітету Козелецької селищної ради від 17.04.2019 року за підписом в.о. старости Патютинського старостинського округу ОСОБА_7 . ОСОБА_1 має земельну ділянку розміром 0,44 га в межах населеного пункту згідно земельно-кадастрової книги в с.Гладке Козелецького району Чернігівської області;

згідно архівного витягу з рішення 16 сесії 5 скликання Патютинської сільської ради від 17 грудня 2009 року було приведено у відповідність до чинного законодавства, змінивши цільове призначення переданих у приватну власність громадянам згідно рішення виконкому №25 від 22.07.1993 р, №32 від 01.09.1993 р, №36 від 21.10.1993 р, №43 від 26.11.1993 року, рішення 15 сесії 21 скликання від 25.12.1993 року із ведення особистого підсобного господарства на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення особистого селянського господарства, де під №5 ОСОБА_1 - площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку 0,08 га, площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства 0,44 га;

відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-018 від 05.12.2018 земельна ділянка з кадастровим номером :83:218:0004 площею 0,1200 га для ведення особистого селянського господарства, категорія - землі сільськогосподарського призначення для індивідуального садівництва, розташована в с.Гладке Козелецького району Чернігівської області. Інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня;

відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-018 від 05.12.2018 земельна ділянка з кадастровим номером :83:218:0003 площею 0,1200 га для ведення особистого селянського господарства, категорія - землі сільськогосподарського призначення для індивідуального садівництва, розташована в с.Гладке Козелецького району Чернігівської області. Інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня;

рішенням 23 сесії 8 скликання Козелецької селищної ради від 18 грудня 2018 року №73-23/VІІІ затверджено проект землеустрою та передано безоплатно у власність земельну ділянку для індивідуального садівництва громадянину ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , площею 0,1200 га в с.Гладке, кадастровий номер :83:218:0004;

рішенням 23 сесії 8 скликання Козелецької селищної ради від 18 грудня 2018 року №73-23/VІІІ затверджено проект землеустрою та передано безоплатно у власність земельну ділянку для індивідуального садівництва громадянці ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , площею 0,1200 га в с.Гладке, кадастровий номер :83:218:0003;

згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №151697039 від 02.01.2019, реєстраційний номер об`єкта 220 земельна ділянка кадастровий номер :83:218:0004 площею 0,12 гана підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 73-23/VІІІ, виданий 18.12.2018, видавник Козелецька селищна рада Козелецького району Чернігівської області, належить на праві приватної власності ОСОБА_4 ;

згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №151696039 від 02.01.2019, реєстраційний номер об`єкта 220 земельна ділянка кадастровий номер :83:218:0003 площею 0,12 гана підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 73-23/VІІІ, виданий 18.12.2018, видавник Козелецька селищна рада Козелецького району Чернігівської області, належить на праві приватної власності ОСОБА_3 ;

20.05.2019 року комісією у складі ОСОБА_8 - завідувача сектору взаємодії з правоохоронними органами, оборонної мобілізаційної роботи, надзвичайних ситуацій, цивільного захисту та охорони праці, ОСОБА_9 - головного спеціаліста сектору взаємодії з правоохоронними органами, оборонної мобілізаційної роботи, надзвичайних ситуацій, цивільного захисту та охорони праці, ОСОБА_10 - начальника КП «Муніципальна варта», ОСОБА_11 - начальника юридичного відділу, ОСОБА_12 - інспектора із земельних питань відділу земельних відносин та комунальної власності Козелецької селищної ради, було складено акт про те, що до Козелецької селищної ради були подані дві заяви від громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо надання дозволу на відведення земельних ділянок площею по 0,12 га у власність. Заявниками було пояснено в усній формі, що на даній земельній ділянці знаходилося домоволодіння, що належало покійній бабусі ОСОБА_6 , згідно по господарської книги побудований житловий будинок в 1929 році та сарай в 1949 році. Площа домоволодіння складала 0,37 га. При розгляді заяв на комісії з питань житлово-комунального господарства, комунальної власності, будівництва, земельних відносин та питань надзвичайних ситуацій, інформація щодо перебування в користуванні чи у власності вище вказаної території була відсутня. Таким чином земельна ділянка перебувала в землях запасу комунальної власності. Розпорядник даних земель є орган місцевого самоврядування. Рішенням 20 сесії 8 скликання Козелецької селищної ради від 29 серпня 2018 року було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва, проект землеустрою розроблений та погоджений відповідно до чинного законодавства України, після чого були подані заяви про затвердження проекту землеустрою та передачі земельних ділянок у власність (на цьому етапі також була відсутня інформація щодо перебування земельних ділянок в користуванні інших осіб). На підставі рішення Козелецької селищної ради громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували право власності на вищевказані земельні ділянки. Вивчивши на місцевості дану ситуацію орієнтовна площа спірної земельної ділянки в межах населеного пункту складає 0,50 га, тобто ще залишається земельна ділянка площею 0,26 га, яка була запропонована для оформлення гр. ОСОБА_1 .

Заслухавши позивача, представника позивача, відповідачів, представника відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Козелецької селищної (об`єднаної) територіальної громади, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення та державних актів на право власності на земельні ділянки задоволенню не підлягає виходячи з наступного:

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 144 Конституції України визначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Згідно ст. 14 Конституції України «право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.»

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ч.5 ст.60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Стаття 116 ЗК України регламентує, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному ч.1 ст. 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок надання земельних ділянок у користування суб`єктам господарювання здійснюється відповідно до приписів ст.12, ч.2 ст.116, ст.ст.120, 123, 125, 126 ЗК України, якими передбачено, зокрема, право селищних рад передавати земельні ділянки у власність або користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав, надання у користування земельної ділянки без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складання документації із землеустрою; право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Стаття 316 ЗК України регламентує, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч. 2 ст. 152, ч.1 ст.155 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Викладене свідчить, що підставою для скасування рішень органу місцевого самоврядування є, зокрема, наявність порушення внаслідок прийняття таких рішень чинних прав на земельні ділянки, які (права) оформлені у встановленому законом порядку.

Законодавством чітко визначено момент виникнення права на земельну ділянку та документи, які посвідчують право на земельну ділянку. Суд зазначає, що до 01.01.2013 основним документом, який посвідчував права на землю був державний акт на право власності на земельну ділянку. З 01.01.2013 нова редакція Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що право власності, серед іншого, на земельні ділянки посвідчує свідоцтво про право власності на нерухоме майно, головним завданням якого є підтвердження виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно. Також з 01.01.2013 набув чинності Закон України «Про державний земельний кадастр», відповідно до якого видання державних актів на право власності на земельну ділянку припиняється. Натомість документом, що посвідчує право власності, стало свідоцтво на право власності. Підтвердженням права власності на земельну ділянку є також витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або Державного земельного кадастру.

Однак, позивачем ОСОБА_1 не надано суду жодного з вище перелічених документів на підтвердження того, що він на момент прийняття оскаржуваних рішень 18 грудня 2018 року оформив право власності чи право користування на спірні земельні ділянки. Тому у суду відсутні підстави для висновку про те, що Позивач мав оформлене у встановленому порядку право власності чи право користування вказаною земельною ділянкою і його права були порушені внаслідок прийняття рішення Козелецькою селищною радою № 73-23/VІІІ та № 72-23/VІІІ від 18 грудня 2018 року, що є обов`язковою підставою для захисту прав та законних інтересів судом.

Надані позивачем довідки виконкому Козелецької селищної ради від 17.04.2019 року про те, що ОСОБА_1 має земельну ділянку розміром 0,44 га в межах населеного пункту згідно земельно-кадастрової книги в с.Гладке Козелецького району Чернігівської області та архівний витяг з 16 сесії 5 скликання Патютинської сільської ради від 17 грудня 2009 року, не мають доказового значення, оскільки ці документи не підтверджують доводи позивача про належність йому спірної земельної ділянки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстав для визнання незаконним та скасування рішення Козелецької селищної ради № 73-23/VІІІ та № 72-23/VІІІ від 18 грудня 2018 року, якими було передано безоплатно у власність земельні ділянки прощею по 0,1200 га громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 немає, оскільки при їх прийнятті права та охоронюваний законом інтерес позивача не порушені.

Вимоги позивача про скасування відомостей про державну реєстрацію спірних земельних ділянок є похідними від вимог щодо скасування спірного рішення Козелецької селищної ради, тому задоволенню не підлягають.

Крім цього, суд звертає увагу, що позивачем пред`явлено позов, де одним із відповідачів є Козелецька селищна (об`єднана) громада.

Відповідно до статті 1 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон) територіальна громада - жителі, об`єднанні постійним проживанням у межах села, селища міста, що є самостійними адміністративно - територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Територіальна громада є невід`ємною складовою системи місцевого самоврядування наряду з сільською, селищною, міською радою, сільським, селищним, міським головою, виконавчими органами сільської, селищної, міської ради. Територіальна громада села, селища, міста є первинним суб`єктом та основним носієм функції і повноважень місцевого самоврядування. Громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад ( положення статей 3, 5, 6 Закону).

Відповідно до статті 16 Закону від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно п.34 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» до питань місцевого значення належить регулювання сільськими, селищними, міськими радами земельних відносин.

Також відповідно до п. «а-г» ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Суд зазначає, що за територіальною громадою на законному рівні не закріплено статусу юридичної особи, а тому, у неї відсутня належна цивільна процесуальна правоздатність. Належним відповідачем може бути Козелецька селищна рада, як юридична особа, якій належить право розпорядження землями територіальних громад та якою були прийняті спірні рішення.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

У ході підготовчого провадження та під час судового розгляду позивачу та його представнику наголошувалося про можливість заміни неналежного відповідача Козелецької селищної (об`єднаної) громади на Козелецьку селищну раду. Про це ж йшлося і у відзиві відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Однак до закінчення підготовчого провадження позивач та його представник не подали до суду клопотання про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачата під час розгляду даної справи підтримали позовні вимоги, що були заявлені до неналежного відповідача - Козелецької селищної (об`єднаної) територіальної громади.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).

З огляду на досліджені докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Козелецької селищної (об`єднаної) територіальної громади, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення та державних актів на право власності на земельні ділянки відмовити у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 14 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 51, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354, 368 ЦПК, ч. 2 ст. 152, ч.1 ст.155, ст. 316 ЗК України , ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» України, суд ,-

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_1 до Козелецької селищної (об`єднаної) територіальної громади, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення та державних актів на право власності на земельні ділянки відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя