КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/5592/2020 Доповідач у ІІ інст. Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 липня 2020 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та додаткових витрат на дитину,

УСТАНОВИВ:

у жовтні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10 000,00 грн. щомісячно, а також стягнути додаткові витрати на дитину у розмірі 42 409,00 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що у сторін у шлюбі народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З травня 2019 року сторони не ведуть спільне господарство, позивач з дитиною проживає окремо, шлюбних стосунків з відповідачем не підтримує.

Відповідач нехтує своїми обов`язками щодо утримання малолітньої дитини, не сплачує аліменти, допомоги дружині не надає, дитиною протягом останніх років опікується виключно позивач. Вказувала також на те, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати малолітнього сина, інших утриманців він не має, є працевлаштованим та має постійний заробіток. Також, зазначала, що відповідач має у власності нерухоме майно у вигляді двох квартир, одну з яких використовує у якості власного житла, а іншу здає в оренду, з чого отримує додаткових дохід.

Зважаючи на викладене, позивач вважала, що грошова сума у розмірі 10 000,00 грн. є справедливою сумою аліментів для утримання спільного сина. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача додаткові витрати, які полягають у витратах, пов`язаних з проходженням дитиною навчання та відпочинку, додаткових уроках з англійської мови, витратах на лікування та вартість брекет-системи, що у загальному розмірі складає 42 409,00 грн.

Відповідач у суді першої інстанції частково визнав позовні вимоги, зокрема в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 2 000,00 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття.

Вказував на те, що розмір аліментів, заявлений позивачем, є завищеним та несправедливим, позивачем не доведено здатність відповідача та наявність фінансової можливості сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Також, зазначав, що допомагає сину, купує йому одяг, взуття, речі для школи, подарунки. Щодо стягнення додаткових витрат заперечував в повному обсязі, посилаючись на не доведення позивачем понесення таких витрат. Крім того, на його думку заявлені суми не являються додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10 000, 00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, тобто, з 01.10.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 768, 40 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення по справі, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм процесуального та матеріального права, просить змінити рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення аліментів на утримання сина - ОСОБА_4 , 2008 року народження, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 2400 гривень щомісячно з дня подання позову до суду і до досягнення сином повноліття.

В доводах апеляційної скарги зазначив, що вирішуючи спір, суд формально і поверхнево підійшов до розгляду справи, необґрунтовано вважаючи, що позивач довела суму щомісячних витрат на дитину, які покладені нею в обґрунтування вимог про стягнення аліментів у заявленому розмірі.

В той же час, на думку відповідача, доводи позивачки є лише припущенням і не ґрунтуються на доказах, наявних у матеріалах справи.

Частина доказів була подана позивачем як додатки до відповіді на відзив, а отже - із порушенням строків, встановлених ЦПК України для подання доказів, на що суд не звернув належної уваги, прийнявши такі докази без застережень.

Судом не було належним чином перевірено обставин, які у відповідності до вимог статті 182 СК України встановлюються при визначенні розміру аліментів.

Помилковим є твердження суду про те, що заявлений позивачем розмір аліментів в сумі 10 000 гривень відповідає прожитковому мінімуму. Так, відповідно до статті 7 Закону України «Про бюджет на 2020 рік» установлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2020 року - 2218 грн., з 01 липня 2020 року - 2318 грн., з 01 грудня 2020 року - 2395 грн.

Відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що він має можливість сплачувати саме суму аліментів у розмірі, якій відповідає прожитковому мінімуму.

Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - ОСОБА_2 , також звернулись з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат на дитину та постановити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначили, що не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що при розгляді справи не встановлено реального існування особливих обставин, які викликають необхідність понесення додаткових витрат, та не надано доказів необхідності їх здійснення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи своєї скарги, проти задоволення апеляційної скарги відповідача - заперечували.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 проти задоволення скарги позивача заперечували, пославшись на її необґрунтованість. Просили задовольнити апеляційну скаргу відповідача з підстав, які в ній зазначені.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 27.06.2008 між сторонами зареєстровано шлюб, що вбачається зі Свідоцтва про шлюб, Серія НОМЕР_1 , актовий запис №513.(а.с. 6)

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , актовий запис №1677.(а.с. 7)

Судом встановлено також, що сторони по справі проживають окремо, при цьому дитина - ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю, яка самостійно несе витрати на утримання, навчання, виховання та розвиток сина, купує продукти харчування, ліки, одяг, взуття, канцелярські вироби, на підтвердження чого були надані копії чеків та квитанцій за 2019 рік, які наявні в матеріалах справи.

При цьому, обґрунтовуючи доводи позовної заяви, ОСОБА_1 вказувала, що витрати на утримання дитини щомісячно становлять близько20 000,00 грн.

Ухвалюючи рішення в частині задоволення вимог позивача про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини в розмірі 10 000 гривень щомісячно, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено в повній мірі несення витрат щодо утримання дитини у заявленому розмірі аліментів, а відтак, заявлений розмір аліментів суд не вважав завищеним. Відповідач же, в свою чергу, не надав до суду доказів перебування у статусі безробітного чи доказів перебування у скрутному фінансовому становищі.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають обставинам, встановленим по справі та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).

Надаючи оцінку поданим сторонами доказам та встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 10 000,00 грн. оскільки ОСОБА_3 є батьком дитини, яка проживає разом з матір`ю, а тому на нього покладено однаковий з ОСОБА_1 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини. Крім того, встановлюючи такий розмір аліментів, апеляційний суд врахував вимоги частини другої статті 182 СК України, якими передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно встановив необхідність сплати аліментів у розмірі 10 000,00 грн. щомісячно, що не ґрунтується на фактичних обставинах та не враховує матеріальні можливості відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки належних доказів того, що у відповідача немає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, відповідачем не надано, а факт відсутності у батька можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батька від обов`язку по утриманню своєї дитини.

Крім того, при наданні пояснень суду відповідачем не заперечувалась та обставина, що він є працевлаштованим на постійній основі та має сталий дохід. В той же час, доказів на підтвердження розміру свого щомісячного доходу (заробітної плати) відповідач суду не надав. Суд апеляційної інстанції враховує також, що відповідач ОСОБА_3 на праві власності володіє нерухомим майном, зокрема двокімнатною квартирою в м. Києві та земельною ділянкою в Макарівській с/р Іванківського району Київської області, щодо вартості яких інформації суду відповідач також не надав.

Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно вимог ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних для нього процесуальних наслідків.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи в частині вимог про стягнення аліментів, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення указаних вимог та стягнення з батька аліментів на утримання дитини.

В той же час, колегія суддів апеляційного суду не може в повній мірі погодитись із висновками суду першої інстанції про те, що по справі не було встановлено реального існування особливих обставин, які викликають необхідність у додатковихвитратах на дитину, а також що позивачем не надано доказів на підтвердження понесення нею таких витрат.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 травня 2018 року у справі № 61-15690св18.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції на вказані вимоги закону уваги не звернув, не дав належної оцінки доказам, поданим позивачем в обґрунтування своїх доводів та дійшов помилкового висновку про не доведення таких вимог.

Зокрема, обґрунтованими є заявлені позивачем вимоги про стягнення додаткових витрат, понесених позивачем на оплату витрат, пов`язаних із оплатою послуг, спрямованих на вивчення ОСОБА_4 французької мови та організацією його відпочинку у таборі/мовній школі в м. Монпельє Франція, що були надані ОСОБА_7 . Так, згідно пояснень позивача, їх спільний з син має здібності до вивчення іноземних мов, у зв`язку з чим батьками спільно було прийнято рішення про вступ ОСОБА_4 до Спеціалізованої школи № 49 з поглибленим вивченням французької мови Шевченківського району м. Києва у 2019 року. З метою забезпечення успішного проходження тестування для зарахування до школи та подальшого успішного навчання керівництвом школи було рекомендовано протягом літніх канікул пройти курс навчання у французькій мовній школі LSF Montpellier.

Витрати, пов`язані із організацією навчання та відпочинку сина у вказаному закладі склали в загальному розмірі 26 254 гривень, що підтверджується дублікатами квитанцій від 09.04.2019 року та 10.05.2019 року. (а.с. 19-20)

Крім того, згідно наявного в матеріалах справи медичного висновку Стоматологічної клініки «Вірімед» від 27.09.2019 року, ОСОБА_4 , 2008 року народження, потребує лікування з установкою брекет-системи на обидві щелепи терміном на 18-20 місяців. Вартість брекет-системи (постановка) на дві щелепи - 13 600 гривень. (а.с. 23)

Суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені витрати є додатковими, оскільки викликані особливими обставинами - розвитком здібностей дитини до вивчення іноземних мов та необхідністю проведення ортодонтичного лікування.

Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо не доведення позивачем проведення нею оплати за постановку брекет - системи, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що ортодонтичного лікування ОСОБА_4 не пройшов у зв`язку з відсутністю у позивача коштів на його оплату, тому такі витрати мають бути понесені в майбутньому.

Щодо інших додаткових витрат на оплату послуг репетитора та проведення лікування, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що такі витрати не були доведені позивачем належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 частково заслуговують на увагу, висновки суду в частині відмови в задоволенні стягнення додаткових витрат на дитину не в повній мірі відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає скасуванню у вказаній частині, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

При цьому, задовольняючи частково заявлені вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину та керуючись положеннями статті 141 СК України щодо рівних обов`язків батьків щодо дитини, колегія приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 Ѕ частини витрат, понесених останньою, виходячи із наступного розрахунку:

(26 254 грн.+13 600грн.)/2 = 19 927 грн.

Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави (оскільки такі витрати не були понесені позивачем) судові витрати у розмірі 356,22 грн. - пропорційно до задоволеної частини позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384, 389ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківськогорайонного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року - скасувати в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат на дитину і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 19 927 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот двадцять сім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 356,22 гривень.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Реквізити сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст постанови виготовлено 16 липня 2020 року.

Суддя - доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.