Постанова

Іменем України

08 липня 2020 року

м. Київ

справа № 463/72/15

провадження № 61-12191св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа -ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , на постанову Апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Павлишина О. Ф., Мельничук О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до кредитного договору від 27 червня 2007 року № 0, додаткової угоди від 30 листопада 2009 року № 1, укладених між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником всіх прав та обов`язків якого за цим договором є ПАТ «Дельта Банк» згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року) та ОСОБА_2 , банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 000 доларів США під 13,5 % річних на строк з 27 червня 2007 року до 27 червня 2022 року. Однак, позичальником взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків у строк, визначений графіком, належно не виконувалися, у зв`язку з чим у банку виникли підстави для дострокового стягнення суми кредиту на підставі пункту 6.1.2 кредитного договору.

Крім цього, виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_2 за умовами кредитного договору було забезпечено договором іпотеки від 27 червня 2007 року, укладеним між банком та ОСОБА_1 , шляхом передачі в іпотеку двокімнатного будинку, загальною площею 50,5 кв. м, житловою площею 19 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що на підставі свідоцтва про право на спадщину перебуває у власності останньої.

У зв`язку із порушенням зобов`язань, забезпечених іпотекою, банк надіслав ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення основного зобов`язання від 11 листопада 2014 року, проте вона була залишена без належного реагування та, на даний час, заборгованість не погашена, її розмір становить 510 254,77 грн.

Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Дельта Банк» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 27 червня 2007 року - двокімнатний будинок, загальною площею 50,5 кв. м, житловою площею 19 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Четвертою львівською державною нотаріальною конторою 21 травня 1999 року, за реєстровим № 2-1632, належить іпотекодавцю - ОСОБА_1 , для погашення заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2007 року № 0, додаткової угоди від 30 листопада 2009 року № 1, укладених між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , у розмірі 510 254,77 грн, що складається з тіла кредиту у сумі 296 205,58 грн та заборгованості за відсотками у сумі 173 603,16 грн, при цьому, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну для продажу предмета іпотеки згідно заставної вартості предмету іпотеки у розмірі не нижче 292 082 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у пункті 1.3 договору іпотеки від 27 червня 2007 року вказано, що на момент укладення цього договору, предмет іпотеки вже перебував у попередній іпотеці АКІБ «УкрСиббанк» на підставі договору іпотеки від 18 серпня 2006 року. Однак, на неодноразову вимогу суду, позивач не надав суду жодних доказів про те, що попередній іпотекодержатель за умовами договору іпотеки від 18 серпня 2006 року дав свою згоду на звернення стягнення за наступним договором іпотеки, або що вимоги іпотекодерджателя за попереднім договором іпотеки є погашеними, або про те, що кредитне зобов`язання, яке забезпечувалося попередньою іпотекою є виконаним.

При цьому, суд погодився, що позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з неналежним виконанням боржником зобов`язань за кредитним договором.

Короткий зміст судових рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26 лютого 2016 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк».

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 27 червня 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , у розмірі 510 254,77 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27 червня 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , - двокімнатний будинок, загальною площею 50,5 кв. м, житловою площею 19 кв. м, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою 21 травня 1999 року, предмет іпотеки зареєстрований у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 15219826 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (до будинку відноситься огорожа з металевої сітки, позначена цифрами 1, 2; металеві ворота - 3, металева хвіртка - 4) шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 26 лютого 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2007 року № 0, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 у розмірі 510 254,77 грн, з яких: тіло кредиту - 296 205,58 грн; заборгованість за відсотками - 173 603,16 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27 червня 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 - двокімнатний будинок, загальною площею 50,5 кв. м, житловою площею 19 кв. м, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Четвертою львівською державною нотаріальною конторою 21 травня 1999 року за № 2-1632, предмет іпотеки зареєстрований у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 15219826 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (до будинку відноситься огорожа з металевої сітки, позначена цифрами 1, 2; металеві ворота-3, металева хвіртка-4) шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах за ціною, встановленою за згодою іпотекодавця та іпотекодержателя у договорі іпотеки від 27 червня 2007 року, що становить 292 082 грн або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що як попередній, так і наступний іпотекодержатель щодо спірного предмету іпотеки є одна особа - ПАТ «Дельта Банк». Тому, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором від 27 червня 2007 року банк на свій розсуд обрав, на виконання якого саме кредитного зобов`язання ОСОБА_2 слід звертати стягнення на предмет іпотеки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити у силі рішення районного суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що спірне іпотечне майно вже було передано в іпотеку, а тому відповідно до положень частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд мав вказати, зокрема, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, що зроблено не було.

Крім того, вказує, що апеляційний суд порушив права іпотекодавця, вказавши у резолютивній частині рішення занижену стартову ціну продажу предмета іпотеки, яка суперечить положенню частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2018 року у складі судді Карпенко С. О. відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 16 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Ухвалою Верховного Суду від 16 червня 2020 року у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0 (відповідно до додаткової угоди реєстраційний номер кредитного договору було змінено на № 1), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 20 000 доларів США з розрахунку 13,5 % річних на строк з 27 червня 2007 року до 27 червня 2022 року.

30 листопада 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого від 27 червня 2007 року кредиту №0, якою змінено порядок погашення кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором, 27 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, згідно з яким остання передала в іпотеку банку двокімнатний будинок, загальною площею 50,5 кв. м, житловою площею 19 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Четвертою львівською державною нотаріальною конторою 21 травня 1999 року за реєстровим № 2-1632.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого у порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «УкрСиббанк» передав ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» змінило ПАТ «УкрСиббанк», як кредитора у зазначених зобов`язаннях, та набуло права вимоги (замість ПАТ «УкрСиббанк) до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами.

У додатку І до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року та акті прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги від 16 січня 2012 року зазначено, що ПАТ «УкрСиббанк» передав ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними договорами ОСОБА_4 № та № (іпотека від 18 серпня 2006 року № 3447 ) та за кредитним договором ОСОБА_4 № 0 та № 1 (іпотека від 27 червня 2007 року № 21410).

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором від 27 червня 2007 року № 0 ПАТ ПАТ «Дельта-Банк» 11 листопада 2014 року звернулося із досудовою вимогою (претензією) до ОСОБА_1 про невиконання позичальником своїх зобов`язань за договором кредиту та необхідності погашення нею заборгованості, яка, на той час, становила 20 225,82 доларів США. Вимога банку майновим поручителем ОСОБА_1 не була виконана, заборгованість за кредитним договором не була погашена.

Заочним рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2007 року № у сумі 138 699,98 грн.

08 липня 2014 року Сторожинецьким відділом державної виконавчої служби районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з приводу виконання заочного рішення Строжинецького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2013 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду апеляційної інстанції вказаним вимог повністю не відповідає.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Судами було встановлено, що заочним рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2007 року № у сумі 138 699,98 грн.

При цьому, апеляційний суд не встановив, а зі змісту вказаного рішення чітко не вбачається, чи була стягнута заборгованість з боржника станом на час пред`явлення таких вимог, чи банк звертався до суду з позовом про дострокове повне повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2007 року.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У разі, якщо банк згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України скористався своїм правом на дострокове повне стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за кредитним договором від 27 червня 2007 року та заочним рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2013 року з нього було достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором повністю, то, змінивши строк виконання основного зобов`язання, він був позбавлений права після закінчення строку дії кредитного договору та після повного стягнення кредитної заборгованості рішенням суду, нараховувати передбачені договором проценти за кредитом й мав право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, що узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Незважаючи на наведені вище норми права та правову позицію Великої Палати Верховного Суду, апеляційний суд, задовольняючи позов банку, погодився з його розрахунком кредитної заборгованості, розрахованим станом на 22 квітня 2015 року у сумі 510 254,77 грн.

Верховний Суд у силу положень статті 400 ЦПК України позбавлений можливості перевірити ці обставини.

Отже, задовольняючи позовні вимоги банку, суд апеляційної інстанції не перевірив правомірність продовження нарахування відсотків за користування кредитом після звернення ПАТ «Дельта Банк» до суду з позовом до ОСОБА_2 та ухвалення заочного рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2013 року.

Крім того, суд апеляційної інстанції не перевірив, чи виконувалося заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2013 року боржником. А, якщо виконувалося, то яка саме сума заборгованості погашена.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитися повністю з висновками апеляційного суду, оскільки, задовольнивши позовні вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд апеляційної інстанції у порушення частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» статей 263-265, 382 ЦПК України не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, вищевказаних положень закону та обставин справи не врахував, належно не перевірив заявлений банком розмір заборгованості та всі її складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, враховуючи викладені вище обставини.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що суд мав вказати в рішенні, зокрема, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, з огляду на таке.

Оскільки за договором про відступлення права вимоги від 08 грудня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги, як за кредитними договорами № (№ ), укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 (іпотека від 18 серпня 2006 року № 3447), так і за кредитним договором ОСОБА_4 № 0 (іпотека від 27 червня 2007 року № 21410), та є іпотекодержателем за обома кредитними договорами, у забезпечення яких було передано спірний предмет іпотеки - двокімнатний будинок, загальною площею 50,5 кв. м, житловою площею 19 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , він вправі обирати на виконання якого саме кредитного зобов`язання ОСОБА_2 слід звертати стягнення на предмет іпотеки.

У зв`язку з відсутністю множинності осіб - кредиторів, у суду не було обов`язку зазначати пріоритет та розмір вимог інших кредиторів.

Крім того, доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд неправильно визначив стартову ціну продажу предмету іпотеки з прилюдних торгів, яка не була встановлена на підставі оцінки майна суб`єктом, теж не заслуговують на увагу.

Відповідно до положень статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження мають право заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж та, що зазначена у резолютивній частині рішення суду, якщо, наприклад, вартість майна змінилася.

Отже, визначена початкова ціна предмета іпотеки у резолютивній частині рішення суду не є остаточною, оскільки під час здійснення виконавчого провадження ціна предмету іпотеки може бути переглянута та повторно визначена на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11цс18) дійшла висновку про те, що не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, при новому розгляді справи, суду апеляційної інстанції необхідно забезпечити повний та всебічний розгляд справи, встановити наявність заборгованості боржника за спірним кредитним договором та її розмір, при цьому врахувавши наведені колегією суддів висновки, а також правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які були приведені у цій постанові.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 -задовольнити частково.

Постанову постанову Апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк