Справа № 304/177/20 Провадження № 2/304/203/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Ганька І. І.,

за участі секретаря судового засідання - Соханич Л.Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 304/177/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , законний представник - ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Берегівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) та Орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області про визнання батьківства,-

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся в суд із вищезазначеним позовом, в якому просить визнати його батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Берегівському районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) внести відповідні зміни в актовий запис № 02 від 20 січня 2015 року, вказавши у графі « Батько » - громадянина України, ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є ромом, який веде кочовий спосіб життя. Весь час він проводить на заробітках у різних містах України. Так, у 2000 році перебував у близьких стосунках із ОСОБА_5 , від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька ОСОБА_2 . Однак, у 2014 році ОСОБА_5 померла, а після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 під час проведення рейду в м. Берегово ОСОБА_6 було доставлено до притулку для дітей в смт. Батьово, згодом - до Закарпатського центру соціально-психологічної реабілітації дітей. Враховуючи, що відомості про батька дитини були внесені відповідно до ст. 135 СК України за заявою матері, батьком їх доньки вказано ОСОБА_7 , відтак вона перебувала на первинному обліку служби як дитина, позбавлена батьківського піклування. Крім цього, разом з ОСОБА_5 проживала його матір ОСОБА_8 , таку й було визнано опікуном дитини. У 2019 році ОСОБА_2 закінчила Перечинську загальноосвітню школу-інтернат І-ІІ ступенів та повернулася назад в м. Берегово, де вони зустрілися. Бажаючи піклуватися про доньку, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2020 року прийнято подану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою цього ж суду від 11 червня 2020 року залучено до участі у цій справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області.

У підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 та її законний представник ОСОБА_3 у підготовче судове засідання також не з`явилися, подали до суду заяви, в яких просили розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Крім цього, у підтвердження батьківства позивача надали тест ДНК.

У підготовче судове засідання представник Берегівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Каменяш Н. не з`явилася, подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі.

Представник Органу опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області як третьої особи у підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила цивільну справу розглянути у її відсутності, не заперечила щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_2 , про що 20 січня 2015 року складено відповідний актовий запис № 02. Вказане стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Берегівського районного управління юстиції у Закарпатській області 20 січня 2015 року, та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 8 від 23 січня 2015 року. З таких вбачається, що матір`ю ОСОБА_2 є ОСОБА_5 , батьком - ОСОБА_7 ; державна реєстрація народження проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я) (а. с. 6, 11-12).

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 мама ОСОБА_2 померла, внаслідок чого останній 03 березня 2015 року надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а. с. 10).

Крім цього встановлено, що згідно тесту ДНК на батьківство, проведеного Приватним підприємством «Астра-Діа» 13 липня 2020 року вірогідність того, що батьком ОСОБА_2 є ОСОБА_1 , становить 99,999998 % (а. с. 67-68).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У підпункті 18 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що у тих випадках, коли мати, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, померла або місце її проживання чи перебування невідоме, а батьківство не встановлено, державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою заявою уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилась дитина, родичів, уповноваженого представника адміністрації дитячого закладу, в якому перебуває дитина, інших осіб.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як роз`яснено в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Відповідно до ст. 53 КпШС походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Як вбачається із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України № 96/5 12 січня 2011 року, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, та те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у стосунках, від яких у них народилася донька ОСОБА_2 , що підтверджується зібраними сторонами та дослідженими у ході розгляду справи доказами, тому суд приходить до висновку, що такі в сукупності з визнанням відповідачем позовних вимог є підставою для визнання позивача батьком ОСОБА_2 та внесення відповідних змін до актового запису про народження останньої.

Крім цього встановлено, що відповідно до квитанції № 96163 від 11 лютого 2020 року ОСОБА_1 сплачено 840,80 грн. судового збору (а. с. 21).

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, ОСОБА_1 з державного бюджету слід повернути 420,40 грн. (840,80 грн. х 50%), а інші 50% судового збору стягнути на його користь з ОСОБА_2 , що відповідає положенням ст. ст. 141, 142 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

На підставі наведеного та керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 3, 6 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 53 КпШС, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 142, 200 ч. 3, 206 ч. 4, 258-259, 265, п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), законний представник - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Берегівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (90202, Закарпатська область, м. Берегово, вул. Мукачівська, № 3; код в ) та Орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області (89200, Закарпатська область, м. Перечин, пл. Народна, № 16) про визнання батьківства - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 , виданий Берегівським РВ ГУДМС України в Закарпатській області 04 листопада 2015 року, батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внести відповідні зміни в актовий запис № 02 від 20 січня 2015 року про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Берегівського районного управління юстиції у Закарпатській області.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп., сплачений згідно квитанції № 96163 від 11 лютого 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 284, 354 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки, зокрема щодо апеляційного оскарження, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий: Ганько І. І.