Дата документу 21.07.2020
Провадження № 2/937/317/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Юрлагіної Т.В.,

за участі секретаря - Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мелітополі Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Добробут» про визнання права власності на квартиру та виділ в натурі, за участю третьої особи - Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у липні 2019 року звернувся до суду з позовом, в якому просить виділити йому в натурі та визнати за ним право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 35,3 кв.м.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що, рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 10.04.2003 № 85/1 зареєстровано ГО «Добробут» та видано свідоцтво про реєстрацію об`єднання громадян від 10.04.2003 за № 4. Рішенням Мелітопольської міської ради від 15.04.2003 року № 21 передано дев`ятиповерхову будівлю гуртожитку, яка знаходиться в АДРЕСА_1 у колективну власність ГО «Добробут». 19.06.2003 передано ГО «Добробут» у колективну власність гуртожиток АДРЕСА_1 . 26.07.2003 року виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради ГО «Добробут» видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. 02.07.2004 року на підставі договору найму (оренди) йому було передано у платне користування житлові кімнати № 619, 620 та нежитлові приміщення (частка коридору, туалет) для проведення реконструкції. На підставі дозволу на реконструкцію, ГО «Добробут» отримала дозвіл на виконання будівельних робіт з реконструкції гуртожитку за № 65 від 29.06.2004 та, на підставі укладених з підрядчиками договорів, розпочала здійснювати виконання робіт з реконструкції будівлі гуртожитку, у тому числі і приміщення під окрему квартиру № 33 . 25.05.2004 між ним та ГО «Добробут» був укладений договір за № 71 на реконструкцію і утримання квартири, а 18.08.2005 додаткова угода за №36 , якою внесені додаткові пункти до Договору. Всі зобов`язання за Договором та Додатковою угодою він виконав. За рахунок його грошових коштів, внесених в реконструкцію будівлі гуртожитку, були виконані будівельні роботи з реконструкції будівлі, в результаті чого були перебудовані та переплановані кімнати під № № 619, 620 та нежитлові приміщення в окремо ізольовану квартиру під №33 . Після проведення реконструкції, згідно затвердженого проекту, актів закріплення квартир та повної сплати членських внесків за дольовою участю, його частка становила 35,3/4487 будівлі. 11.02.2019 року було зареєстровано право власності за ГО «Добробут» на будівлю гуртожитку АДРЕСА_1 , а на підставі рішення загальних зборів ГО «Добробут» від 07.03.2019 року за № 42, йому надано згоду на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 35,3 кв. м., доля якої становить 35,3/4487. Тому, вважає, що, оскільки договір на реконструкцію і утримання квартири від 25.05.2004 року за № 71 не визнаний судом недійсним, з урахуванням вимог ст. 204 ЦК України, він є правомірним, за своїм характером та змістом правового регулювання вказаний договір відноситься до договорів про спільну діяльність, укладений з метою забезпечення реалізації членами громадської організації своїх конституційних прав на житло, в зв`язку з чим, відповідно до вимог ст. ст. 509, 629 ЦК України підлягає обов`язковому виконанню сторонами. На підставі ст. 328 ЦК України, вважає, що є всі законні підстави для визнання за ним права власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 35,3 кв.м., а на підставі ч.ч.1, 2 ст. 364 ЦК України вважає, що він має право на виділ у натурі її частки із майна, що є у спільній частковій власності.

04.07.2019 суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_2 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання.

16.03.2020 у підготовчому судовому засіданні відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачем - представником ГО «Добробут», закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.06.2020 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 з посади судді Мелітопольського міськрайонного суду у відставку на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 11.06.2020 відповідно до пунктів 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №937/5206/19.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15 червня 2020 року справа передана судді Юрлагіній Т.В.

Ухвалою суду від 15 червня 2020 року суддею Юрлагіною Т.В. дану справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду.

Від позивача надійшла заява, в якій він просить розглядати справу без його участі та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, надавши письмові пояснення (додаткові пояснення) у справі.

У судове засідання представник відповідача не з`явився з невідомих причин, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від представника відповідача 17.07.2019 до суду надійшла заява про визнання позову, в якій зазначено, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими. 28.10.2019 від представника відповідача надійшли письмові пояснення щодо заяви ГО «Добробут» про визнання позову, згідно яких комісією ГО «Добробут» було ретельно перевірено на відповідність документальні докази, додані до позову, документальним доказам, що містяться у ГО «Добробут», а саме: проведена перевірка дотримання та виконання договору на реконструкцію (і додаткової угоди до договору) в окрему квартиру приміщень, виділених у відповідності до договору найму та акту приймання-передачі; проведена перевірка на відповідність технічного паспорту на квартиру загально-будинковому проекту, затвердженому в установленому законодавством порядку; проведена перевірка, чи не було самовільного втручання в огороджувальні та несучі конструкції, інженерні системи загального користування після виготовлення технічного паспорту; чи були дотримані будівельні норми, стандарти і правила, що підтверджується актами на приховані роботи, актом комісії про закріплення квартири після реконструкції. Комісією при проведенні перевірки також враховувалось: статут ГО «Добробут»; рішення виконавчого комітету № 54 від 09.04.2015 про присвоєння будівлі гуртожитку статусу житлового будинку; звіт експерта від 23.03.2015 про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта і можливість безпечної експлуатації та реконструкції; постанова КМУ від 20.03.2019 за № 236 про внесення змін переліку будівельних робіт, які після їх закінчення не підлягають прийняття до експлуатації. Також комісією ГО «Добробут» при визнанні позову були враховані права та інтереси всіх учасників судового процесу; враховано ст.47 Конституції України; приписи ч.1 ст. 629 ЦК України, постанову Запорізького апеляційного суду; приписи ч.1 та ч.2 ст. 364 ЦК України. Комісією було встановлено, що жодних порушень закону, при проведені реконструкції площі під окрему квартиру № 33 не було, не було порушено і ЗУ «Про архітектурну діяльність», тому визнання відповідачем ГО «Добробут» позову ОСОБА_1 не порушує закону, не порушує жодних прав, свобод та інтересів будь-яких осіб.

Представник третьої особи - Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про поважні причини своєї неявки суд не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило.

Від представника відповідача 31.10.2019 надійшов відзив на пояснення третьої особи, при тому що станом на 31.10.2019 від представника третьої особи до суду у вказаній справі письмові пояснення не надходили. Відповідно до відзиву представник вважає, що в будівлі гуртожитку була проведена реконструкція внутрішніх приміщень під окремі квартири у відповідності до затверджуваного проекту на реконструкцію, без втручання в несучі стіни та огороджувальні конструкції, без втручання в інженерні системи загального користування. Крім того, відповідно до постанови КМУ від 7 червня 2017 р. № 406 в редакції постанови КМУ № 236 від 20.03.2019 р. встановлено перелік будівельних робіт, які не підлягають прийняттю в експлуатацію. Роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначним (СС1), з середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками. Саме тому, комісія ГО «Добробут», при проведенні перевірки наданих позивачем документів на відповідність вимогам постанови КМУ, дійшла до висновку, що реконструкція приміщень під окрему квартиру відповідає затвердженому проекту на реконструкцію, не було втручання в несучі та огороджувальні конструкції. Ця обставина підтверджена актами виконаних робіт, актами на приховані роботи та актом робочої комісії про закріплення квартири за позивачем за участю підрядника і проектувальника. Також була проведена експертиза на можливість безпечної експлуатації будівлі та експерт зробив висновок про відповідність об`єкта вимогам надійності та безпечної експлуатації.

Суд, дослідивши зібрані у справі докази, доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 10.04.2003 року № 85/1 зареєстровано ГО «Добробут» та видано свідоцтво про реєстрацію об`єднання громадян від 10.04.2003 року за № 4.

Рішенням Мелітопольської міської ради від 15.04.2003 року № 21 передано дев`ятиповерхову будівлю гуртожитку, яка знаходиться в АДРЕСА_1 у колективну власність ГО «Добробут».

19.06.2003 Управління комунальної власності Мелітопольської міської ради передало ГО «Добробут» у колективну власність гуртожиток АДРЕСА_1 .

25.05.2004 року між ОСОБА_1 (іменований Співвласником) та ГО «Добробут» (іменоване Товариством) укладений договір за № 71 на реконструкцію і утримання квартир, відповідно до якого ОСОБА_1 прийняв на себе зобов`язання з дольової участі в переобладнанні квартири, а ГО «Добробут» прийняла зобов`язання з організації роботи по переобладнанню квартири, яка виділена співвласнику відповідно до проекту. Співвласник вносить кошти на переобладнання квартири в строки, вказані підрядником, розмір, яких визначається, виходячи з фактичних витрат організації на переобладнання кожному конкретному підряднику (а.с.12).

02.07.2004 між ГО «Добробут та членом вказаної організації ОСОБА_1 укладено договір найму (оренди) приміщення в будівлі гуртожитку, відповідно до якого ГО «Добробут» передало ОСОБА_1 у користування приміщення, яке складається з житлових кімнат №619,620 та нежитлових приміщень: частка коридору блока, душ, для проведення реконструкції в окрему квартиру (а. с.14-15 ).

Згідно з актом приймання-передачі від 02.07.2004 року ОСОБА_1 прийняв від ГО «Добробут» приміщення на 6-му поверсі в гуртожитку для проведення реконструкції згідно проекту під окрему однокімнатну квартиру за №33 , що складається з житлових кімнат № 619,620 та нежитлових приміщень: частка коридору блока, туалету (а.с.16).

18.08.2005 між ОСОБА_1 та ГО «Добробут» укладена додаткова угода за №36, якою внесені додаткові пункти до договору від 25.05.2004 року, зокрема договір доповнено п. 4.1.4, відповідно до якого ГО «Добробут» зобов`язана виділити співвласнику у власність його долю нерухомого майна в натурі (згідно технічного паспорту на перебудовану квартиру), при наявності підтверджуючих документів проведеної реконструкції, технічного паспорту та повної сплати членських внесків згідно дольової участі в проведенні реконструкції та утримання організації, пунктом 4.2.10, відповідно до якого співвласник зобов`язаний укласти строковий договір найму квартири до виконання п.4.1.4 доповнення до договору, а також п. 4.4.5, відповідно до якого, співвласник має право вимагати від організації не чинити перешкоди у виділенні йому у власність його долі нерухомого майна в натурі при виконання усіх умов договору про реконструкцію та утримання квартири (договору про спільну діяльність) та додаткових умов (а.с.13).

Згідно акту приймання-передачі квартири АДРЕСА_1 від 25.08.2005 року ГО «Добробут» передала, а ОСОБА_1 прийняв у користування на 6-му поверсі однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 після проведеної реконструкції. Загальна площа квартири складає 35,3 кв.м. та відповідає технічному паспорту на квартиру від 13.08.2005 року (а.с.28).

Як вбачається з договору про передання прав на реконструйований (збудований) об`єкт рухомого майна від 05.07.2006 року, ГО «Добробут» передала ОСОБА_1 всі майнові права та права замовника на окремо ізольовану квартиру АДРЕСА_1 , утвореної в результаті проведення реконструкції будівлі гуртожитку в житловий будинок за рахунок коштів (членських внесків) ОСОБА_1 на фінансування робіт з реконструкції, з метою подальшого прийняття в експлуатацію новоутвореної квартири та реєстрації права власності на цей об`єкт за ОСОБА_1 (а.с.26-27).

11.02.2019 зареєстровано право власності за ГО «Добробут» на будівлю гуртожитку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.35), а на підставі рішення загальних зборів ГО «Добробут» від 07.03.2019 року за № 42, ОСОБА_1 надано згоду на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 35,3кв. м., доля якої становить 35,3/4487 (а.с.36).

Вирішуючи питання про наявність законних підстав для визнання права власності на квартиру та виділ її в натурі, суд виходить з наступного.

Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом.

При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Стаття 331 ЦК України регулює питання набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва, зокрема в ній зазначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

З такого ж моменту виникає право власності на перероблену річ, створену з використанням іншої речі (матеріалу).

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Крім того, ч.2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює, що Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Переліком будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. №406, із змінами внесеними Постановою КМ №236 від 20.03.2019 року до таких будівельних робіт відносяться, в тому числі:

- роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками;

- реконструкція, капітальний ремонт, технічне переоснащення внутрішніх систем.

Саме на цю постанову КМУ, як на підставу для визнання права власності на квартиру без введення її в експлуатацію, посилається позивач та представник відповідача у заяві про визнання позову.

Однак, такі доводи не можуть бути прийняті судом до уваги у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 100 ЖК України виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Як вбачається з вимог ст. 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлового господарства від 17.05.2005 р №76 перепланування - це перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Переобладнання - це улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в листі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.08.2012 № 7/17-12928 «Щодо віднесення окремих об`єктів соціальної сфери до об`єктів реконструкції та капітального ремонту» за визначенням, наведеним у державних будівельних нормах ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» реконструкція - перебудова введених в експлуатацію в установленому порядку об`єктів будівництва, яка передбачає удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміну основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри тощо).

Таким чином, перепланування, переобладнання та реконструкція є окремими поняттями та мають суттєві відмінності.

Згідно зі звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта на можливість безпечної експлуатації та реконструкції від 23.03.2015 року об`єктом обстеження була реконструкція гуртожитку під багатоквартирний житловий будинок (а.с.62).

З інших документів, доданих до позову, також вбачається, що була проведена саме реконструкція приміщення, що складалось з житлових кімнат №619 та №620 та нежитлових приміщень: частки коридору блока, туалету в окрему квартиру, яка складається з житлової кімнати, вбиральні, кухні, туалету, прихожої (коридору).

Таким чином, з огляду на викладене, роботи, які були проведені в гуртожитку призвели до зміни зовнішніх характеристик об`єкта, його геометричних розмірів та функціонального призначення, що свідчить про проведення реконструкції об`єкта, а не його переобладнання чи перепланування.

Постанова Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. №406, із змінами внесеними Постановою КМ №236 від 20.03.2019 до робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію відносять роботи лише з реконструкції внутрішніх систем, тобто опалення, вентиляції, водопостачання та водовідведення, а не реконструкції жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них.

Тому до спірних правовідносин вказана постанова КМУ не може бути застосована.

Крім того, з аналізу змісту договору про передання прав на реконструйований (збудований) об`єкт рухомого майна від 05.07.2006 року вбачається, що після реконструкції будівлі гуртожитку під окрему квартиру виник новоутворений об`єкт нерухомого майна - квартира, яка в подальшому повинна бути здана в експлуатацію та проведена її державна реєстрація (п. п.1.6, 1.7, 1.9-1.12).

Таким чином, створений в результаті реконструкції будівлі гуртожитку новостворений об`єкт нерухомого майна - квартира підлягає прийняттю до експлуатації та державній реєстрації.

В Примітці 3 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. №406, із змінами внесеними Постановою КМ №236 від 20.03.2019 зазначено, що виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту та технічного переоснащення повинно здійснюватися з дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил та відповідно до розробленої та затвердженої в установленому законодавством порядку проектної документації.

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461.

Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. №1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 р.№553).

Відповідно до п. 41 вказаного Порядку для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:

1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;

4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);

5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновків, що в результаті реконструкції будівлі гуртожитку під окрему квартиру виник новоутворений об`єкт нерухомого майна - квартира. Момент виникнення права власності на новостворене нерухоме майно, передбачений ч.2 ст.331 ЦК, відповідно до якої право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації (прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів регулюється відповідним Порядком, затвердженим постановою КМУ від 13.04.2011 №461). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (систему органів державної реєстрації прав становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав - ст.6 закону №1952-ІV).

Таким чином, положення ч.2 ст.331 ЦК слід розуміти у системному зв`язку із положенням ст.182 ЦК щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі об`єкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 закону №1952-ІV права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Отже, моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є державна реєстрація.

У зв`язку з цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Таким чином, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

У матеріалах справи відсутні відомості щодо державної реєстрації спірного майна, тобто окремої квартири, органом, що здійснює державну реєстрацію. Суд не може заміняти органи, які здійснюють державну реєстрацію, визнання права власності в судовому порядку залишається винятковим способом захисту.

Право на захист права власності на певне нерухоме майно в особи виникає на підставі ст.ст.15, 16, 392 ЦК України.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачем за таким позовом є власник нерухомого майна, у володінні якого воно знаходиться та права якого оспорюються або не визнаються іншою особою, з якою власник не перебуває у зобов`язальних або інших відносинах з приводу спірного майна. Відповідачем може бути будь-яка особа, яка не визнає або оспорює право власності позивача на це майно.

У даному випадку у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач ОСОБА_1 є власником спірного майна (окремої квартири), у володінні якого воно знаходиться, його права відповідачем не оспорюються, а навпаки визнаються, що вбачається із заяви про визнання позову, тому відсутні підстави для захисту права власності у судовому порядку.

Крім того, посилання позивача на ст. 204, 328 ЦК України, як на підставу для виникнення у нього права власності на квартиру АДРЕСА_1 , є помилковим, оскільки договір на реконструкцію та утримання квартири №71 від 25.05.2004 року, хоча і є правочином, який в судовому порядку недійсним не визнавався, однак предмет цього договору становить порядок проведення реконструкції та утримання спірного майна, а не перехід права власності на спірне майно від однієї особи до іншої.

Наданий позивачем технічний паспорт та акт приймання - передачі зі змісту якого вбачається, що ГО «Добробут» здійснив передачу позивачу у власність однокімнатну квартиру свідчить також про відсутність спору між сторонами, та не може бути підставою для визнання за позивачем права власності на вказану квартиру в судовому порядку.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про виділ майна, з посиланням на ст. 364 ЦК України, суд вважає необхідним зазначити, що вказана правова норма закріплює право співвласника майна на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Як вбачається з матеріалів справи саме ГО «Добробут» є власником будівлі гуртожитку АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 не є власником ні будівлі гуртожитку, ні спірного майна, тобто новоствореної в результаті реконструкції квартири, відсутні також інші співвласники спірного майна, тому пред`явлення позовної вимоги про виділ майна в натурі, із застосуванням ст. 364 ЦК України, є передчасним та похідними від перших позовних вимог.

Аналізуючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності та виділ в натурі, а тому вважає необхідним відмовити у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з повною відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 19, 76-81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Громадської організації «Добробут» про визнання права власності на квартиру та виділ в натурі, за участю третьої особи - Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.В.Юрлагіна