Постанова

Іменем України

08 липня 2020 року

м. Київ

справа № 461/11490/15-ц

провадження № 61-10928св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2017 року у складі судді Тихонової Н. С. та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 15 січня 2018 року у складі колегії суддів: Серебрякової Т. В., Лисенка П. П., Самчишиної Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

Позовна заява мотивована тим, що 29 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством (далі - ВАТ) «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 827.70015, згідно з умовами якого товариство надало позичальнику кредит у розмірі 28 753 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних строком до 29 травня 2015 року, з цільовим призначенням для придбання автомобіля Fiat Doblo 1.4, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

При цьому сторонами узгоджено, що при підвищенні процентної ставки банк повідомляє позичальника про це та надсилає останньому новий графік погашення кредиту рекомендованим листом без внесення змін до кредитного договору.

Зазначало, що на забезпечення виконання кредитних зобов`язань 29 травня 2008 року між ВАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого останній передав в заставу банку транспортний засіб - автомобіль Fiat Doblo 1.4, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Посилалося на те, що взяті на себе зобов`язання банк виконав, проте, позичальник ОСОБА_1 належно договірних зобов`язань не дотримав, у зв`язку із чим станом на 20 квітня 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 6 221,96 доларів США, з яких: 1 240,95 доларів США - сума основного боргу, 4 506,49 доларів США - сума простроченого боргу, 375,06 доларів США - прострочені проценти, 99,46 доларів США - строкові проценти, а також 701,44 грн - дебіторська заборгованість, 140 грн - віндикаційні витрати.

Уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Ідея Банк» просило суд: вилучити у ОСОБА_1 або в інших осіб, у яких може знаходиться транспортний засіб, який є предметом застави, а саме: автомобіль Fiat Doblo 1.4, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та передати транспортний засіб ПАТ «Ідея Банк» на період до його реалізації; звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля позивачем будь-якій третій особі покупцю від імені власника, для чого надати йому усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ УМВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2017 року у складі судді Кокорєва В. В. позовні вимоги ПАТ «Ідея Банк» задоволено.

Вилучено у ОСОБА_1 або в інших осіб, у яких може знаходиться транспортний засіб, який є предметом застави, а саме - автомобіль Fiat Doblo 1.4, колір сірий, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та передано його ПАТ «Ідея Банк» на зберігання на період до його реалізації.

В рахунок погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором № 827.70015, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 в сумі 6 221 (шість тисяч двісті двадцять один) доларів США 96 центів та 841 (вісімсот сорок одна) грн 44 коп на користь ПАТ «Ідея Банк» звернуто стягнення на предмет застави, а саме - автомобіль Fiat Doblo 1.4, колір сірий, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 шляхом продажу зазначеного автомобілю ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі-покупцю від імені власника, для чого надано ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження вказаного транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу - власника, які пов`язані з продажем автомобіля).

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2017 року за позовом ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави та вилучення транспортного засобу задоволено.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2017 року скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави та вилучення транспортного засобу відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сума боргу, визначена позивачем у розрахунку, є такою, що не відповідає дійсності та є неспівмірною заявленим вимогам, оскільки вартість автомобіля значно перевищує визначену у висновку спеціаліста № 1/17 від 13 січня 2017 року суму боргу у розмірі 594,53 доларів США.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 15 січня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Ідея Банк» залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09 жовтня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що районний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому апеляційний суд взяв до уваги висновок експертного економічного дослідження документів фінансово-кредитних операцій від 13 січня 2017 року, виконаний старшим судовим експертом Дзюбаком К. М. за заявою ОСОБА_1 від 15 листопада 2016 року № 1/17, як такий, що виконаний спеціалістом, містить докладний опис проведеного дослідження, належно мотивований та науково обґрунтований відповідно до положень Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2004 року № 280 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 липня 2004 року за № 919/9518.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, ПАТ «Ідея Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ПАТ «Ідея Банк» мотивована тим, що експертні дослідження, зазначені у висновку спеціаліста від 13 січня 2017 року № 1/17, проводилось в позаробочий час судовим експертом Дзюбак К. М. , не скріплені печаткою установи, в якій проводилось дослідження, а також незрозумілим є, чи оформлений висновок на бланку експертної установи.

Посилається на відповідь департаменту кредитного адміністрування, яка долучена до матеріалів справи та у якій зазначено, що заборгованість відповідача станом на 20 квітня 2015 року становила: загальна - 6 221,96 доларів США, загальна - 841,44 грн, а не 594,53 доларів США, як визначено висновком спеціаліста від 13 січня 2017 року № 1/17.

Зазначає, що суди попередніх інстанцій належної оцінки даному доказу не надали, а навпаки зазначили, що ПАТ «Ідея Банк» не спростовує положень, покладених у розрахунок та будь-яких інших доказів (експертних висновків), які б свідчили про інший розмір заборгованості за кредитним договором, ніж яка встановлена спеціалістом, суду не надано.

Стверджує, що оскільки у ОСОБА_1 перед ПАТ «Ідея Банк» утворилась заборгованість станом на 20 квітня 2015 року у розмірі 6 221,96 доларів США та 844 грн, у ПАТ «Ідея Банк» виникло право на задоволення вимог шляхом звернення стягнення на заставний автомобіль.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасник справи не подав.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У лютому 2018 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою судді Верховного Суду Олійник А. С. від 17 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві Лідовцю Р. А.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2020 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

29 травня 2008 року між ВАТ «Плюс Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 827.70015, згідно з яким ВАТ «Плюс Банк» надав відповідачу кредит в сумі 28 753,00 доларів США строком до 29 травня 2015 року (том 1, а. с. 26-28).

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 29 травня 2008 року між ВАТ «Плюс Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір застави транспортного засобу, предметом якого став автомобіль марки Fiat Doblo 1.4, колір сірий, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (том 1, а. с. 21-24).

Згідно зі змінами до статуту ПАТ «Плюс Банк», погодженими Національним банком України 07 жовтня 2011 року, позивач є правонаступником ПАТ «Плюс Банк» (том 1, а. с. 8-11).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 20 квітня 2015 року сума заборгованості відповідача становить - 6 221,96 доларів США, яка складається з основного боргу - 1 240,95 доларів США, простроченого боргу в розмірі 4 506,49 доларів США, прострочених процентів 375,06 доларів США, строкових процентів 99,46 доларів США та 841, 44 грн, що включає в себе дебіторську заборгованість у розмірі 701,44 грн, віндикаційні витрати 140 грн (том 2, а. с. 119-120).

Висновком експертного економічного дослідження документів фінансово-кредитних операцій від 13 січня 2017 року, виконаним старшим судовим експертом Дзюбаком К. М. за заявою ОСОБА_1 від 15 листопада 2016 року № 1/17, щодо дослідження документів фінансово-кредитних операцій проведених в межах кредитного договору № 827.70015 від 29 травня 2008 року, укладеного між ВАТ «Плюс Банк» та ОСОБА_1 встановлено, що розмір загальної заборгованості станом на 20 квітня 2015 року складає 594,53 долара США (том 2, а. с. 6-65).

Згідно з відповіддю Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз (далі - МВ ОНДІСЕ) Міністерства юстиції України від 28 квітня 2017 року № 11-38/174 інформація щодо надходження заяви від гр. ОСОБА_1 15 листопада 2016 року у реєстраційних журналах МВ ОНДІСЕ відсутня, отже, на адресу МВ ОНДІСЕ вона не надходила. Відповідно до Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів №301/5, розділ 6 пункт 4 «Свідоцтво дає право працівнику НДУСЕ на проведення судових експертиз та експертних досліджень за дорученням керівництва цієї установи. Використання працівниками НДУСЕ свідоцтва для проведення судових експертиз чи експертних досліджень на інших підприємствах, в установах та організаціях або особисто поза межами установи забороняється, крім випадків відрядження фахівця для участі у судовому засіданні чи слідчих діях або у складі комісії».

Виходячи з вищевикладеного вказаний документ не може використовуватись (прийматись до уваги) як висновок експертного дослідження фахівця Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (том 2, а. с. 169).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Ідея Банк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання (стаття 3 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Згідно із частиною третьою статті 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Статтею 29 цього Закону передбачено, що застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 29 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Плюс Банк» було укладено договір застави транспортного засобу, предметом якого став спірний автомобіль марки Fiat Doblo 1.4, колір сірий, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави у зв`язку з порушенням виконання боргового зобов`язання, районний суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки сума боргу не є співмірною вартості предмету застави. При цьому суди взяли до уваги наданий відповідачем висновок спеціаліста від 13 січня 2017 року № 1/17, у якому встановлено, що розмір загальної заборгованості ОСОБА_1 станом на 20 квітня 2015 року складає 594,53 доларів США.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин першої, шостої, сьомої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Постанова апеляційного суду побудована виключно на висновку спеціаліста від 13 січня 2017 року № 1/17, при цьому інших доказів, які б підтверджували суму заборгованості відповідача, суди не досліджували та не встановлювали.

Крім того, під час перегляду справи в апеляційному порядку поза увагою апеляційного суду залишилися заперечення позивача щодо висновку експертного економічного дослідження документів фінансово-кредитних операцій за заявою від 15 листопада 2016 року № 1/17 від 13 січня 2017 року з посиланням на відповідь Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 28 квітня 2017 року № 11-38/174, у якому зазначено, що вказаний документ (висновок спеціаліста від 13 січня 2017 року № 1/17) не може використовуватись (прийматись до уваги) як висновок експертного дослідження фахівця Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Зважаючи на вказане, апеляційний суд належно не перевірив усі наявні у матеріалах справи докази та, відповідно, не надав їм належної правової оцінки.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Без встановлення суми заборгованості відповідача, неможливо ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення про звернення стягнення на предмет застави, оскільки така обставина є обов`язковою для повного та всебічного розгляду справи.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Апеляційний суд, переглядаючи справу за апеляційною скаргою банку, не звернув уваги на вказане та не перевірив належно доводів банку, хоча мав процесуальну можливість виправити недоліки розгляду справи судом першої інстанції.

Крім того, апеляційному суду необхідно дослідити умови договору застави, які саме способи захисту ним передбачено і у залежності від установлених фактів визначитись, чи немає підстав для застосування правових висновків, зазначених у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 758/11743/15-ц (провадження № 61-14673св18), від 22 липня 2019 року у справі № 404/2557/16-ц (провадження № 61-31323св18).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, збирати та надавати правову оцінку новим доказам у справі, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 15 січня 2018 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк