Єдиний унікальний номер 341/1409/19
Номер провадження 2/341/208/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Юсип І.М.

з участю секретаря судового засідання Король І.Л.

представника позивача ОСОБА_1 Р ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Галичі, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 до акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення компенсації зарплати за невикористану відпустку,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до відповідача і просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 46 250,40 грн. як компенсацію зарплати за невикористаних 105 днів відпустки за 15 років; виплату в розмірі 46 250,40 грн. звернути до негайного виконання; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 15.01.1987 року по 11.01.2019 рік ОСОБА_4 працював на дільниці Галременерго Бурштинської ТЕС АТ «ДТЕК Західенерго» на посаді слюсара з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів.

11.01.2019 року його звільнили з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП у зв`язку із виходом на пенсію, однак не виплатили компенсацію (зарплату) за невикористану відпустку.

07.05.2019 року ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою-зверненням, у якому просив надіслати на його адресу копії особових карток Т-2 та П-2 за період його роботи з 15.01.1987 року по 11.01.2019 рік. 07.06.2019 року відповідачем було надіслано на адресу позивач особові картки, з яких вбачається, що позивач з 15.01.1991 року до 15.01.2004 року мав 42 дні відпустки. З 15.01.2004 року по 11.01.2019 рік позивачу надавали тільки 35 днів відпустки.

При звільненні ОСОБА_4 не виплатили компенсацію за невикористані дні відпустки за вищевказаний період, тобто за 15 років або за 105 днів.

Це відбулося з порушенням постанови Верховної Ради «Про порядок введення в дію Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №505/96-ВР, а також п. 4.17 Розділу 4 Колективного договору (ухваленого конференцією трудового колективу Товариства 16.12.2009 року).

Так, постановою ВР України ч. 1 введено в дію ЗУ «Про відпустки» з 1 січня 1997 року, статті 7,8 і частину 1 ст.10 з 1 січня 1998 року; ч. 2 збережено відпустки раніше встановленої загальної тривалості за працівниками: зайнятими на роботах із шкідливими та важкими умовами праці до введення в дію ЗУ «Про відпустки» в повному обсязі (до 1 січня 1998 року), які користувалися відпусткою більшої загальної тривалості, ніж визначена відповідно до законів та інших нормативно-правових актів України, на весь час їх роботи на даному підприємстві, в установі, організації на посадах, професіях, роботах, що дало їм право на цю відпустку, та за наявності умов, за якими вона надавалася.

Відповідно до Колективного договору ПАТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО», розділу 4 (трудові відносини. Режим роботи, тривалість робочого часу і відпочинку) сторона власника зобов`язується надавати працівникам (крім категорій працівників, визначених у пункті 4.18 цього Договору) щорічну основну відпустку тривалістю 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору в Товаристві. Збільшувати промислово-виробничому персоналу тривалість щорічної основної відпустки за кожних два дні відпрацьованих роки в електроенергетичній галузі на 2 календарних дні. При цьому тривалість щорічної основної відпустки не може перевищувати 28 календарних днів.

За працівниками, які до 01.01.1997 року користувалися відпусткою більшої загальної тривалості, ніж визначена відповідно до законів та інших нормативно-правових актів України, на весь час їх роботи на даному підприємстві, в установі, організації та посадах, професіях, роботах, що давали їм право на цю відпустку, та за наявності умов, за якими вона надавалася, зберігаються відпустки раніше встановленої загальної тривалості. Витрати, пов`язані із збереженням загальної тривалості щорічної відпустки, здійснюються за рахунок коштів Товариства, призначених на оплату праці.

Отже, до введення в дію Закону «Про відпустки» (до 01.01.1997 року) ОСОБА_4 користувався відпусткою 42 дні на рік, тобто більшої загальної тривалості, ніж визначена відповідно до законів та інших нормативно-правових актів України (35 днів), тому йому і надалі повинні були надавати 42 дні відпустки, а при звільненні виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки.

З 15.01.1987 року по 11.01.2019 рік ОСОБА_4 пропрацював на дільниці Галременерго Бурштинської ТЕС АТ «ДТЕК Західенерго» на посаді слюсара з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів, тобто посада та робота його не змінювалися, а також не змінювалися умови праці.

Позивач не використав 105 днів відпустки за 15 років з 15.01. 2004 року по 11.01.2019 рік, тому йому повинні виплатити середню зарплату, як компенсацію за ці дні відпустки у день звільнення 11.01.2019 р., проте не виплатили.

Компенсація за невикористаних 105 днів відпустки складає 46 250, 40 грн. Представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, та суду пояснив, що ОСОБА_4 користувався відпусткою тривалістю 42 дні, що передбачено законом та Колективним договором. До 2004 року відпустка йому оплачувалася. Пізніше надавалася відпустка тривалістю тільки 35 днів. Тому, при звільненні йому повинні були виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки за період роботи з 15.01.2004 року по 11.01.2019 рік, тобто за 105 днів, розмір якої складає 46 250, 40 грн.

Представник відповідача у судовому засідання позову не визнав, просив відмовити у його задоволенні, подавши відзив на позовну заяву та зазначив, що ОСОБА_4 згідно наказу «Про прийом на роботу» №10 від 14.01.1978 р. прийнятий на роботу за професією «слюсар з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів теплових електростанцій 4 розряду спеціалізованого цеху по ремонту котельного обладнання ЕРП «Львівенерго» на Бурштинську дільницю. 11.01.2019 року позивача звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за ч. 1 ст. 38 КЗпП. Ним отримано трудову книжку, копію наказу про звільнення та розрахунковий листок з усіма належними нарахуваннями на день звільнення. Зауважень щодо змісту наказу та нарахованих сум в ОСОБА_4 не було. В день звільнення проведено повний розрахунок та виплачені усі суми належні позивачу від АТ «ДТЕК Західенерго» на день звільнення, в тому числі компенсація за невикористані дні відпустки.

Згідно ч. 1 ст. 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 74 КЗпП передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Статтею 4 ЗУ від 05.11.1996 року №504/96-ВР «Про відпустки» передбачено такі види відпусток: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці та інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно ст. 7 вищезазначеного Закону вказує, що додаткова відпустка за роботу зі шкідливими і важкими умовами праці тривалістю до 35 календарних дні надається працівникам, зайнятим на роботах, пов`язаних із негативним впливом на здоров`я шкідливих виробничих факторів, за списком виробництв, цехів, посад і професій, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Конкретна тривалість відпустки встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від результатів атестації робочих місць за умовами праці та часу зайнятості працівника в цих умовах (пропорційно фактично відпрацьованому часу) залежно від результатів атестації робочих місць за умовами праці.

В межах трудового законодавства, Колективними договорами, що діяли у відокремленому підрозділі ГАЛРЕМЕНЕРГО були передбачені додаткові пільги для працівників, які працювали у важких та шкідливих умовах праці у вигляді щорічних додаткових відпусток тривалістю 7 календарних днів.

Посилання позивача на ч. 2 пункту 4.17 Колективного договору (ухваленого конференцією трудового колективу Товариства 16.12.2009 року) «За працівниками, які до 01.01.1997 року користувалися відпусткою більшої загальної тривалості, ніж визначена відповідно до законів та інших нормативно-правових актів України, на весь час їх роботи на даному підприємстві, в установі, організації та посадах, професіях, роботах, що давали їм право на цю відпустку, та за наявності умов, за якими вона надавалася, зберігаються відпустки раніше встановленої загальної тривалості. Витрати, пов`язані із збереженням загальної тривалості щорічної відпустки, здійснюються за рахунок коштів Товариства, призначених на оплату праці» є помилковим, оскільки в цьому пункті зазначено та що не суперечить Постанові Верховної Ради «Про порядок введення в дію ЗУ «Про відпустки» визначено, що повинні бути підстави, що давали їм право на цю відпустку, та за наявності умов, за якими вони надавалися.

Підстав для надання відпустки більшої загальної тривалості в ОСОБА_4 не було. Те, що йому надавалася відпустка в 42 календарних дні в період до 2004 року не свідчить про те, що в позивача були законодавчо визначені підстави для її отримання. Більше того, таких підстав не було. Надання відпустки такої тривалості є виключним правом роботодавця, права позивача не були ніяким чином порушені, а він отримував додаткове благо у вигляді додаткових оплачуваних 7 днів відпустки.

На момент введення в дію Колективного договору у 2010 році ОСОБА_4 надавалася відпустка в 35 календарних днів (щорічна основна 28 календарних днів та 7 календарних днів щорічна додаткова).

Таким чином, твердження позивача, що йому не було компенсовано на день звільнення 105 днів додаткової відпустки є необгрунтоване, не базується на законодавчих нормах та не підтверджене належними та допустимими доказами, а є виключно невірним тлумаченням законодавства.

Тому просив у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити повністю.

Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що 15 січня 1987 року ОСОБА_4 прийнятий на роботу у відокремлений підрозділ в ГАЛРЕМЕНЕРГО Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» (наказ від 14.01.1987 року №10) на посаду слюсара з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів (а.с.7).

Як вбачається із довідки відокремленого підрозділу «ГАЛРЕМЕНЕРГО» Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» № 06-520 від 07.06.2019 року ОСОБА_4 працював на дільниці ГАЛРЕМЕНЕРГО Бурштинської ТЕС АТ «ДТЕК Західенерго» на посаді слюсара з ремонту устаткування котельних та пилопіготовчих цехів, а саме: з 15.01.1987 року (наказ від 14.01.1987 №10) до 30.06.1993 року слюсарем з ремонту устаткування котельних та пило підготовчих цехів 4 розряду спеціалізованого цеху по ремонту котельного обладнання; з 01.07.1993 року (наказ від 30.06.1993 року № 98-к) до 31.12.1997 року - слюсарем з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів 5 розряду спеціалізованого цеху по ремонту котельного обладнання; з 01.01.1998 року (наказ від 03.01.1998 №1-к) до 02.06.2013 року слюсарем з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів 5 розряду котельно-ремонтного цеху; з 03.06.2013 року (наказ від 03.05.2013 року №114) до 11.01.2019 р. (наказ від 09.01.2019 р. №3) слюсар з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів 6 розряду котельно-ремонтного цеху (а.с11).

Наказом відокремленого підрозділу «ГАЛРЕМЕНЕРГО» Акціонерне товариство «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» № 3 від 09.01.2019 р. припинено трудовий договір з ОСОБА_4 за ст. 38 КЗпП України у зв`язку із виходом на пенсію за власним бажанням (а.с.10). Здійснено розрахунок виплати компенсації за невикористані дні відпустки, що становили 5 днів, з них: щорічна додаткова відпустка 5 днів за період роботи з 15.01.2018 року по 11.01.2019 рік (а.с.9).

Однак, ОСОБА_4 з 15.01.1991 року по 15.01.2004 рік мав 42 дні відпустки, а з 15.01.2004 року по 11.01.2019 рік тільки 35 днів відпустки, що підтверджується копіями особових карток Т-2 та П-2 (а.с. 6-7, 8-9).

Статтею 4 Закону України від 05.11.1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» передбачено такі види відпусток: основна відпустка (ст.. 6 Закону), додаткова відпустка за роботу зі шкідливим та важкими умовами праці (стаття 7 Закону), додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 Закону) та інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно ст. 7 Закону України від 05.11.1996 року №504/96-ВР - додаткова відпустка за роботу зі шкідливими і важкими умовами праці тривалістю до 35 календарних дні надається працівникам, зайнятим на роботах, пов`язаних із негативним впливом на здоров`я шкідливих виробничих факторів, за Списком виробництв, цехів, посад і професій, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Конкретна тривалість відпустки встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від результатів атестації робочих місць за умовами праці та часу зайнятості.

Так, постановою Верховної Ради «Про порядок введення в дію Закону України «Про відпустки» встановлено зберегти відпустки раніше встановленої тривалості за працівниками, зокрема, зайнятими на роботах із шкідливими та важкими умовами праці до введення в дію Закону України «Про відпустки» в повному обсязі (до 1 січня 1998 року).

Відповідно до «Списку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість працівників на роботах, в яких дає право на щорічну додаткову відпустку» Додаток №1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 року №1290, встановлено максимальну тривалість щорічної додаткової відпустки за роботу зі шкідливими і важкими умовами праці, календарних днів. У Розділі V. Виробництво електроенергії, газу та води. Виробництво та розприділення електроенергії, позиція 57 вказує на слюсара з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів, зайнятий ремонтом устаткування у котельних цехах та пилоприготуванням до 7 календарних днів (а.с.113-119).

Віднесення робіт до категорії зі шкідливими умовами праці можливе на підставі результатів атестації робочих місць за умовами праці, порядок якої затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року №442.

Так, згідно наказів Галременерго № 180 від 26.12.2002 року, №156 від 01.11.2007 року та №176 від 04.102012 року «Про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад за пільговим пенсійним забезпеченням та правом на пільги і компенсації за умовами праці» - становила додаткова відпустка 7 календарних днів слюсару з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів (а.с.29-39).

Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за роботу зі шкідливими і важкими умовами праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від результатів атестаційних робочих місць за умовами праці та часу зайнятості працівника в цих умовах (пропорційно фактично відпрацьованому часу) залежно від результатів атестації робочих місць за умовами праці і базується на результатах гігієнічної оцінки умов праці за показниками та критеріями, які затверджені наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731.

Так, відповідно до Додатку №5 Колективного договору Галременерго ДТЕК «Західенерго» за 1999 рік, Додатку №12 Колективного договору Галременерго ВАТ «Західенерго» із змінами та доповненнями за 2004 рік, Додатку №12 Колективного договору Галременерго ВАТ «Західенерго» за 2006 та Додатку 4.3 Колективного договору Галременерго ВАТ «Західенерго» за 2010-2011 роки (а.с. 49-112) ОСОБА_4 надавалася додаткова відпустка за роботу із шкідливими і важкими умовами праці як слюсару з ремонту устаткування котельних та пило підготовчих цехів, зайнятого ремонтом устаткування у котельних цехах та пилоприготуванні, а також на підставі «Колективного договору Публічного акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО», ухваленого конференцією трудового колективу ВАТ «Західенерго» 16.12.2009 року (а.с.105-112).

Зокрема відповідно до розділу 4 «Трудові відносини. Режим роботи, тривалість робочого часу і відпочинку», ч. 2 пункту 4.17 Колективного договору - «За працівниками, які до 01.01.1997 року користувалися відпусткою більшої загальної тривалості, ніж визначена відповідно до законів та інших нормативно-правових актів України, на весь час їх роботи на даному підприємстві, в установі, організації та посадах, професіях, роботах, що давали їм право на цю відпустку, та за наявності умов, за якими вона надавалася, зберігаються відпустки раніше встановленої загальної тривалості. Витрати, пов`язані із збереженням загальної тривалості щорічної відпустки, здійснюються за рахунок коштів Товариства, призначених на оплату праці».

Отже, позивач мав право на вищезазначену додаткову відпустку, однак компенсацію при звільненні за 105 днів невикористаної відпустки за період роботи з 15.01.2004 року по 11.01.2019 рік (15 років) ним не отримано, а повинно було виплачено середню зарплату, як компенсацію за ці дні відпустки.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Положеннями статей 4,6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що відповідно до вимог статті 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Згідно статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пункт 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, визначає, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно із пунктом 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Із довідки №06-522 від 07.06.2019 рік за січень-грудень 2018 року, виданої директором та головним бухгалтером ГАЛРЕМЕНЕРГО встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати позивача розраховується за останні два місяці роботи перед звільненням шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин і складає 440,48 грн., відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

При розрахунку середньої зарплати для оплати відпусток потрібно враховувати виплати за час, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, а за час вимушеного прогулу в результаті незаконного звільнення за працівником зберігається місце роботи та середній заробіток.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у цій справі (провадження 61-12223св18).

За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем, і вказані порушенні права та інтереси підлягають захисту судом шляхом стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористанні 105 дні відпустки за 15 років (з 15.01.2004 року по 11.01.2019 рік) в розмірі 46 250 грн. 40 коп. (440,48 (середньоденна сума заробітку на день звільнення) *105 (кількість днів невикористаної відпустки).

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору в частині позовних вимог, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 81, 141, 258, 263, 265, 352, 354, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 до Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення компенсації зарплати за невикористану відпустку - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго», 79026, вул. Козельницька,15 м. Львів, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 068 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 - 46 250 (сорок шість тисяч двісті п`ятдесят) грн. 40 коп. компенсації заробітної плати за невикористаних 105 днів відпустки за період з 15.01.2004 р. по 11.01.2019 р.

Рішення звернути до негайного виконання.

Стягнути з Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» (, МФО 325796, адреса вул. Козельницька,15 м. Львів, 79026) в доход держави 840 грн. 80 коп. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальний строк, визначений ст. 354 ЦПК України для апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення складено 13 липня 2020 року.

Суддя:І. М. Юсип