Справа № 128/1716/20
УХВАЛА

Іменем України

14 липня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову від 09.07.2020 поданого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя,-

УСТАНОВИВ:

09.07.2020 до Вінницького районного суду Вінницької області надійшли матеріали позовної заявиОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, справа № 128/1716/20.

Ухвалою судді від 14.07.2020 даний позов залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Разом з позовною заявою 09.07.2020 до суду надійшла заява про забезпечення позову, яка мотивована тим, що ним подано позов до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя.

Подану заяву позивач обґрунтовує тим, що спільне майно, яке підлягає розподілу, знаходиться в розпорядженні відповідача, яка може розпорядитись ним на власний розсуд, а відчуження майна може зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Зазначає, що між ним та відповідачем дійсно виник спір про розподіл спільного майна, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення його позову.

Просить суд забезпечити позов, шляхом накладення арешту на майно, яке знаходиться в будинковолодінні АДРЕСА_1 , а саме: холодильник «Samsung»,морозильну камеру «Liberti»; телевізор «Samsung»; деревообробний верстат; металеву бочку; дерев`яний човен; вулик для бджіл; 0.8 куб.м дошки соснової;0,2 куб.м дошки дубової;10 метрів арматури діаметром 20 міліметрів;20 метрів металевої труби діаметром 80 міліметрів;10 метрів металевого куточка;пральну машину «LG»; 4 двадцяти літрових каністри; дерев`яне ліжко; газову плиту; два кубічних метри дров; велосипед імпортний; чавунну ванну; кухонний стіл; меблевий гарнітур.

У період з 08.07.2020 по 14.07.2020 головуюча судді Саєнко О.Б. перебувала у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню ( судовий номер- 128/3780/16-к).

Вивчивши заяву, оглянувши позов та надані позивачем документи до нього, суд вважає заяву про забезпечення позову не обґрунтованою та такою, що підлягає у відмові в задоволенні, виходячи з такого.

Так, судом установлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом, який ним мотивовано тим, що 04 серпня 2002 року він зареєстрував шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 42 та в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа № 128/1445/20 про розірвання шлюбу між сторонами.

Вказує, що в період шлюбу в сторін народилась дочка ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 - син ОСОБА_4 .

Зазначає, що матеріальну допомогу на утримання дітей він надає в добровільному порядку, однак відповідач скористалась своїм правом і звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дітей в примусовому порядку (справа № 128/1444/20).

Вказує, що в позовній заяві про розірвання шлюбу відповідач вказує, що розподіл спільного майна вони вирішуватимуть мирним шляхом. Однак це не відповідає дійсності, оскільки відповідач вигнала його з літньої кухні, де він останнім часом проживав, та не погоджується на добровільний поділ майна, яке вони придбали в період шлюбу.

Зазначає, що в період шлюбу ними було набуто різне рухоме майно.

Крім цього, в період перебування в зареєстрованому шлюбі в дворі будинку була викопана криниця, на що були витрачені кошти в сумі 2500 гривень, та були витрачені кошти на придбання 37 бетонних кілець, вартість яких, на сьогоднішній день складає 12950 гривень. Всього на обладнання криниці було витрачено 15450 гривень.

Вказує, що в період перебування в зареєстрованому шлюбі в будинку АДРЕСА_1 були замінені 7 дерев`яних вікон на металопластикові на загальну суму 14000 гривень, замінено в будинку 12 кв. метрів дерев`яної підлоги на нову на загальну суму 4200 гривень .

Зазначає, що в період шлюбу була побудована літня кухня розміром 9x4.5 метри, вартість будівельних матеріалів та виконаних робіт складає 25 000 гривень.

Вартість спільного майна, яке було набуто нами в період шлюбу, складає 109440 гривень.

Вважає, що оскільки між ним та відповідачем не було домовленості про розмір часток у спільному майні, шлюбний договір між нами не укладався, відповідно до вимог ч. 1 ст.70 СК України їх частки є рівними і складають по Ѕ частці за кожним.В грошовому еквіваленті частка кожного з них у спільному майні подружжя складає 54 720 гривень.

Просить суд ухвали рішення, яким поділити спільне майно подружжя та виділити йому в натурі на праві власності наступне майно:морозильну камеру «Liberti», вартістю 4000 гривень; телевізор «Samsung», вартістю 1500 гривень; деревообробний верстат вартістю 2500 гривень; металеву бочку об`ємом 200 літрів, вартістю 200 гривень; дерев`яний човен вартістю 1500 гривень; вулик для бджіл вартістю 600 гривень;0.8 куб.м дошки соснової, вартістю 640 гривень (вартість 1 куб.м 800 гривень);0.2 куб.м дошки дубової вартістю 200 гривень (вартість 1 куб.м 1000 гривень);10 метрів арматури діаметром 20 міліметрів, вартістю 250 гривень;20 метрів металевої труби діаметром 80 міліметрів, вартістю 2 000 гривень;10 метрів металевого куточка, вартістю 300 гривень;4 двадцяти літрових каністри вартістю 100 гривень; - загальною вартістю 13 790 гривень;

-у власності відповідача ОСОБА_2 залишити в натурі на праві власності наступне майно:холодильник «Samsung», вартістю 4500 гривень; телевізор «Samsung», вартістю 16000 гривень; пральну машину «LG» вартістю, 2000 гривень; дерев`яне ліжко вартістю 2500 гривень; газову плиту вартістю 2000 гривень; два кубічних метри дров вартістю 500 гривень; велосипед імпортний вартістю 5000 гривень; чавунну ванну вартістю 500 гривень; кухонний стіл вартістю 1000 гривень; меблевий гарнітур вартістю 3000 гривень - загальною вартістю 37000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію за різницю в частках в сумі 40 930 гривень та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1261, 20 гривень.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 149 ЦПК забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК передбачено, що позов забезпечується, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п.1,10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 р., убачається, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо не вжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, вжиття передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову є правом, а не обов`язком суду. Умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог; забезпечення позову повинні застосовуватись лише в разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб; такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 р. №9, судом убачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, в своїй заяві позивач зазначає, що за час перебування в шлюбі з ОСОБА_2 ними було придбано спільне рухоме майно на яке він просить накласти арешт.

Однак, позивачем не додано до заяви будь-яких доказів про наявність взагалі вказаного ним рухомого майна, придбання його саме в період шлюбу з ОСОБА_2 , а також знаходження цього майна саме в будинковолодінні АДРЕСА_1 , про що в своїй заяві зазначає позивач.

Виходячи з вищевикладеного, слід відмовити ОСОБА_1 у забезпечені позову.

Керуючись ст. ст. 149 153 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у забезпечені позову.

Копію ухвали направити заявнику ОСОБА_1 для відому.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії ухвали суду, з урахуванням положень, викладених в пункті 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя: О.Б. Саєнко