ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу "Дніпровська міська поліклініка №1" Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії і стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача КЗ «Дніпровська міська поліклініка № 1» Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії і стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 10 грудня 2017 року позивач проти своєї волі, не даючи своєї згоди, була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДМР за направленням лікаря-психіатра ОСОБА_2 лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР, де знаходилась до 13 грудня 2017 року. Самарським районним судом м. Дніпропетровська підстави для її госпіталізації не знайшли свого підтвердження і рішенням від 13 грудня 2017 року в задоволенні заяви КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДМР про її примусову госпіталізацію було відмовлено. З листа КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» ДМР від 26 березня 2018 року № 11/148 позивачу стало відомо, що 16 березня 2017 року її було взято на облік нібито після огляду лікарем-психіатром КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» ДМР на дому за письмовим зверненням АНД ВП НП № 45.1/3277 від 16 лютого 2017 року у зв`язку з письмовими погрозами підірвати свій будинок. З листа Департаменту охорони здоров`я від 31 січня 2018 року № В-247 позивачу стало відомо, що огляд лікарем-психіатром стану її здоров`я відбувся нібито на адресою її місця мешкання 22 січня 2018 року. Постановку на психіатричний облік позивач вважає неправомірною, оскільки свою згоду вона не надавала і огляд на дому лікарем-психіатром ні 16 березня 2017 року, ні 22 січня 2018 року, ні в інший день жодного разу не проводився. Диспансеризація (облік) громадян у психіатричних закладах проводиться згідно з Інструкцією з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги, затвердженої Наказом МОЗ України від 22 січня 2007 року; вказане, на думку позивача, було порушено. Позивач звернулася до відповідача для з`ясування вказаного питання і їй надана відповідь, яка її не задовольнила. Позивач вважає вказане неправомірним, оскільки постановка на облік її була не законною, порушені її права. Позивач дуже обурена такими зухвалими діями працівників відповідача, неодноразово звертався до відповідача про видалення інформації про її облік зі всіх облікових даних і карток, повернення всього в первісний стан, та їй було відмовлено в цьому, вказаного не було. Позивачу названим завдана значна моральна шкода. Просили визнати вказані дії відповідача про постановку позивача на психіатричний облік позивача неправомірним і зобов`язати відповідача видалити з медичної документації, реєстрів і баз даних запис про постановку її на цей облік, а також стягнути моральну шкоду в сумі 20 000 грн., задовольнивши позов в повному обсязі (а.с.1-3,).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Додатковим рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2019 року судові витрати віднесені за рахунок держави (а.с.177-178).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.159-165).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що дійсно 10 грудня 2017 року позивач була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДМР за направленням лікаря-психіатра ОСОБА_2 лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР, де знаходилась до 13 грудня 2017 року. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року в задоволенні заяви КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДМР про примусову госпіталізацію позивача було відмовлено.

З листа КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» ДМР від 26 березня 2018 року № 11/148 позивачу стало відомо, що 16 березня 2017 року її було взято на облік після огляду лікарем-психіатром КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» ДМР на дому за письмовим зверненням АНД ВП НП № 45.1/3277 від 16 лютого 2017 року у зв`язку з письмовими погрозами підірвати свій будинок. З листа Департаменту охорони здоров`я від 31 січня 2018 року № В-247 позивачу стало відомо, що огляд лікарем-психіатром стану її здоров`я відбувся за адресою її місця мешкання 22 січня 2018 року. Постановку на психіатричний облік позивач вважає неправомірною, оскільки свою згоду вона не надавала і огляд на дому лікарем-психіатром ні 16 березня 2017 року, ні 22 січня 2018 року, ні в інший день жодного разу не проводився.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд 1 інстанції виходив з того, що позовні вимоги не ґрунтується на вимогах закону.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції погоджується погоджується й колегія суддів, з огляду на наступне.

Згідно ч.1ст. 32 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права, свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги, здійсненні їх соціального захисту, наданні їм соціальних послуг або проходженні ними спеціального навчання, можуть бути оскаржені, за вибором таких громадян, до власника закладу з надання психіатричної допомоги, закладу соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, спеціального навчального закладу або уповноваженого ними органу, або у порядку підлеглості до вищого органу чи посадової особи, або безпосередньо до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу», психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.

Відповідно до п. 1 ч. З ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу», психіатричний огляд особи може бути проведено без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих.

Встановлення консультативного нагляду над позивачкою було здійснено у передбаченому законом порядку, а саме у відповідності до Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 20 від 22 січня 2007 року. Відповідно до п. 5.1. Інструкції, консультативний нагляд за особою, яка страждає на психічний розлад, установлюється з метою систематичного спостереження за перебігом психічного розладу, проведення відповідних діагностичних лікувальних, реабілітаційних та медико-соціальних заходів у разі, якщо форма та характер перебігу психічного розладу не потребують установлення за особою диспансерного нагляду або відсутня усвідомлена згода особи, чи її законного представника, на проведення диспансерного нагляду, а підстави для надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку відсутні.

Відповідно до п. п. 1, 3, 4 п. 5. 2. Інструкції, група пацієнтів консультативного нагляду формується з осіб: щодо яких відбувся психіатричний огляд на підставах та в порядку, передбачених статтею 11 Закону України «Про психіатричну допомогу», та яким установлено діагноз психічного розладу, що відповідає критеріям діагностики, визначеним Міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду, та які за своїм психічним станом не потребують безперервного систематичного спостереження за перебігом розладу лікарем-психіатром (іншими фахівцями психіатричного закладу) при наданні психіатричної допомоги; які страждають на тяжкі психічні розлади, що за формою та характером перебігу психічного розладу потребують безперервного систематичного спостереження лікарем-психіатром (іншими фахівцями психіатричного закладу) за перебігом розладу, але ці особи чи їх законні представники відмовляються від надання психіатричної допомоги, а покази для надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відсутні; які страждають на тяжкі психічні розлади, унаслідок чого вони можуть завдати значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану в разі ненадання їм психіатричної допомоги, проте вони самі чи їх законні представники відмовляються від диспансерного психіатричного нагляду, та щодо яких за заявою психіатричного закладу отримано рішення суду про відмову в наданні амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Відповідно до п. 5.3. Інструкції, рішення лікаря-психіатра чи комісії лікарів- психіатрів про встановлення консультативного нагляду за особою, яка страждає на психічний розлад, з відповідним обґрунтуванням уноситься до медичної карти амбулаторного хворого відповідно до форми N 025/о, та засвідчується лікарем- психіатром, який приймав рішення, або всіма членами комісії.

Зважаючи на вище викладене та приймаючи до уваги зібрані в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, оскільки постановка на психіатричних облік була правомірною.

Зокрема суд 1 інстанції розглянув спір в межах заявлених позовних вимог та вірно зазначив, що порядок постановки на психіатричний облік ОСОБА_1 не оскарожено, оскільки позовні вимоги про це не заявлялися.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів й застосовується за умови наявності усіх умов (підстав) притягнення особи до цивільно-правової деліктної відповідальності, в якій деліктом є цивільне правопорушення. Такими умовами є протиправність в діях заподіювача, наявність шкоди (в цьому випадку моральної), вина, крім випадків, коли шкоду завдано органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, причинний зв`язок між настанням шкоди у потерпілої особи та протиправними діями заподіяювача.

Однак матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду, а відтак суд 1 інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з КЗ "Дніпропетровської міської поліклініки №1".

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами. Доводи апеляційних скарг не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: