Справа № 523/7571/20
Провадження №2/523/2990/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

при секретарі Шевчук М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в місті Одесі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу, визнання права власності в порядку спадкування, зняття арешту,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами в яких послалась на те, що вона та її дочка є власниками квартири АДРЕСА_1 . Від правоохоронних органів та з державного реєстру на нерухоме майно вона дізналась, що право власності на квартиру було переоформлено за договором купівлі-продажу на відповідача, ОСОБА_2 . Позивач стверджує, що ні вона, ні її дочка, ОСОБА_4 , не відчужували ОСОБА_2 належну їм на праві власності квартиру. Вона не видала довіреності на ім`я своєї дочки, договір-купівлі продажу не укладали і не підписували. На її думку, такі дії відбулись внаслідок шахрайських дій, з боку невстановлених осіб. Починаючи з часу укладання договору, вона та її родина постійно проживали та продовжують проживати в квартирі. Посилаючись на зазначені обставини позивач просить:

визнати недійсною довіреність серії ВКВ №089807, яка була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О.В. від 05.12.2007р., від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_4 ;

визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 11.12.2007р., який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пепеляшковою А.О., реєстровий номер 4413, укладений між ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_1 .

визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири на підставі ст. 392 ЦК України, посилаючись на відсутність оригіналу правовстановлюючого документа.

Також, ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на іншу Ѕ частку квартири, посилаючись на те, що ОСОБА_4 , її дочка, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так як вона постійно проживала разом з спадкодавцем в одній квартирі, вона вважає себе такою, що прийняла спадщину. Втім, відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, а також шахрайські дії пов`язані з відчуженням спірної квартири, позбавляють її такого права.

Крім того, посилаючись на ст.391 ЦК України, та зазначаючи, що постановою слідчого прокуратури м. Одеси 28.12.2007р. був накладений арешт на спірну квартиру, просить його зняти.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась. Від її представника, адвоката Дікусара Р.М. до суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляду справи за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився без поважних на те причин. Згідно поштового повідомлення відповідач відмовився від отримання судового виклику, внаслідок чого, в силу ч.9 ст.130 ЦПК України, він вважається повідомлений належним чином.

ОСОБА_3 направив заяву в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

З матеріалів справи, зокрема з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що квартира АДРЕСА_1 , належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 23.07.2002р., реєстровий номер 3803, (приватний нотаріус Гончарова С.Ю.), зареєстрованого у КП «ОМБТІ та РОН» 28.08.2002р. під №387 стор 34 кн.429пр. (а.с.23,24).

05.12.2007р. ОСОБА_1 видала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_4 представляти свої інтереси, в тому числі з питань розпорядження всім її майном. Довіреність було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О.В., реєстровий номер 4845, при цьому особу ОСОБА_1 було встановлено на підставі паспорту громадянина України НОМЕР_1 , виданого Біляївським РВ УМВС України в Одеській області, в якому вказана дата народження ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 (а.с.51,52).

11.12.2007р. між ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_1 , на підставі вказаної вище довіреності, та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пепеляшковою А.О., реєстровий №4413, за умовами якого ОСОБА_4 та ОСОБА_1 продали, а ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 на теперішній час АДРЕСА_2 (а.с.58).

Частиною третьою статті 244 ЦК України визначено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори ).

Відповідно положень ст. 202 ЦК України, укладання довіреності є одностороннім правочином, а договір купівлі-продажу квартири є двостороннім правочином.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочина стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена Законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена Законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених Законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ст. 203ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх в сукупності.

Зокрема, у разі вчинення правочину представником, суду слід з`ясувати, чи був наділений представник його довірителем повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він в межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив в подальшому довіритель укладений представником в його інтересах правочин.

Так, згідно копії постанови про виділення матеріалів кримінальної справи від 10.07.2008р. слідчим прокуратури м. Одеси, під час проведення обшуку, у межах кримінальної справи № 02, в квартирі АДРЕСА_3 було виявлено пакет документів по факту шахрайського заволодіння квартирою АДРЕСА_1 . Зокрема був виявлений паспорт громадянина України, серії НОМЕР_3 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 27.09.1996р. на ім`я ОСОБА_4 , з переклеєним фото невідомої жінки. За даним фактом було порушено кримінальну справу та об`єднано з вказаною вище кримінальною справою. Але, в зв`язку з не встановленням причетних до вчинення кримінального злочину осіб, вказаний епізод заволодіння шахрайським шляхом спірної квартири було виділено в самостійне провадження Також, слідчим, постановою від 28.12.2007р. був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , такий був виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України 16.04.2010р. на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно інформації ГУ Державної податкової служби в Одеській області від 30.06.2020р., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 був присвоєний реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 . Згідно з інформаційною базою даних Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 є недійсним (помилковим).

З відповіді, отриманої судом з ГУ Державної міграційної служби України в Одеській області, убачається, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий Суворовським РВ УМВС України в Одеській області 13.12.1999р. на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 30.04.1998р. на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначені вище обставини дають підстави стверджувати, що під час складання та посвідчення приватним нотаріусом довіреності від 05.12.2007р. на ім`я ОСОБА_4 , від імені ОСОБА_1 діяла інша особа за паспортом громадина України, який був виданий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до якого були внесені відомості на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також було використано ідентифікаційний номер на ім`я ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ), який є недійсним.

Також, з порівняльного аналізу фотознімків за копією паспорта громадянина України (серії НОМЕР_6 а.с.15) та копією паспорта громадянина України (серії НОМЕР_1 а.с.52), на ім`я ОСОБА_1 , слід дійти висновку, що на них зображені різні особи.

Таким чином, оформлення нотаріально посвідченої довіреності від 05.12.2007р. здійснювалось без участі, відома та волевиявлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відтак, в силу ч.3 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, суд доходить висновку, що довіреність серії ВКВ №089807, яка була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О.В. 05.12.2007р., реєстровий номер 4845, від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_4 , слід визнати недійсною.

Відповідно до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст.658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Частина 3 ст.215 ЦК України (в ред.2003р.), визначає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Виходячи з того, що договір купівлі-продажу спірної квартири був укладений не ОСОБА_4 , а іншою, невстановленою особою, яка також діяла від імені ОСОБА_1 на підставі недійсної довіреності від 05.12.2007року то, як наслідок, такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно, набуття права власності ОСОБА_2 на зазначену квартиру не може бути правомірним.

Вищевказане є підставою для визнання укладеного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 11.12.2007р., який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пепеляшковою А.О., реєстровий номер 4413, укладений між ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, недійсним, як такий, що укладений не власниками майна, та такий, що не відповідає вимогам закону.

При розгляді даної справи суд також приймає до уваги той факт, що ОСОБА_1 з часу посвідчення приватним нотаріусом спірного договору купівлі-продажу (11.12.2007р.) до сьогодні продовжує проживати в спірній квартирі, має реєстрацію місця свого проживання, провадить оплату за надані житлово-комунальні послуги. Тобто, вказані обставини вказують на те, що у позивача був відсутній намір на звільнення нібито проданої нею квартири, а так само і відсутні будь-які претензії з боку ОСОБА_2 про звільнення спірної квартири, починаючи з 11.12.2007р.

Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За приписами п.3 ч.1 ст.388 ЦК якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, захист права власності позивача при відчуженні набутого відповідачем об`єкту нерухомості на користь третьої особи шляхом віндикації вказаного майна від третьої особи на підставі ст. 388 ЦК можливе лише у випадку, якщо така нерухомість вибула із володіння позивача.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги доведеність факту вибуття від ОСОБА_1 належної їй квартири поза її волею, з урахуванням того, що квартира залишається в користуванні та володінні позивача, в силу ст. 392 ЦК України суд дійшов висновку, що належним способом захисту та поновлення порушених прав ОСОБА_1 є визнання за нею права власності на Ѕ частку квартири.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 .

Після її смерті, з урахуванням визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.12.2007р. даним рішенням суду, відкралась спадщина, яка складається з Ѕ частини спірної квартири.

Спадкоємцями першої черги є мати ОСОБА_4 , - ОСОБА_1 , та її син, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Тобто, зазначені норми встановлюють дві умови за яких спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, це - постійне проживання спадкоємця з спадкодавцем на час його смерті та/або звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За відсутністю підтвердження однієї із вказаних умов з боку спадкоємця, він вважається таким, що не прийняв спадщину.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру № 60085643, станом на 29.04.2020р. спадкова справа до майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , не заводилась.

Як встановлено судом та підтверджується документально, ОСОБА_1 , на час смерті дочки ОСОБА_4 , разом проживала з нею в квартирі АДРЕСА_1 , а отже, в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину.

Натомість, син померлої, - ОСОБА_3 на час смерті матері разом з нею не проживав, та у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернувся. Отже, вважається таким, що не прийняв спадщину, після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частина 1 ст.1297 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Аналіз даних норм вказує на те, що правовою підставою для набуття права власності на спадкове нерухоме майно є видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом.

У відповідність до п.4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно або видача свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно п.4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Положення, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Як було зазначено вище ОСОБА_4 , а так само і ОСОБА_1 на законних підставах набули в рівних частках право власності на спірну квартиру, втім внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб, втратили правовстановлюючі документи, що є перешкодою для реалізації ОСОБА_1 своїх спадкових прав, зокрема в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її дочки. Дані обставини вказують на наявність у позивача права на звернення до суду за захистом свого невизнаного спадкового права, що передбачено ч.1 ст.4 ЦПК України.

Суд вважає, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно щодо якого у спадкодавця виникло право власності у відповідність до вимог закону, але відсутній правовстановлюючий документ, спадкоємець може захищати свої права відповідно до ст. 392 ЦК України.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дана норма за своїм змістом не породжує, а лише підтверджує виникле на законних підставах право власності, в даному випадку, у спадкодавця, відносно якого відсутні правовстановлюючі документи та державна реєстрація.

Також, в силу ст.391 ЦК України, суд вважає, що є ґрунтовні заявлені позовні вимоги про скасування арешту, накладеного постановою слідчого від 28.12.2007р., так як наявність такого обмежує права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_1 на вільне володіння та розпорядження квартирою.

На підставі викладеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частку спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та на Ѕ частку, в порядку відновлення порушеного права під час визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. Суд вважає, що таке набуття права власності на квартиру є винятковим способом захисту, направлено на захист охоронюваних законом прав та інтересів ОСОБА_1 , у якій на теперішній час існують перешкоди для оформлення своїх, як спадкових прав так і прав власника частки квартири.

З боку відповідача ОСОБА_2 суду не надано жодного належного і допустимого доказу, який би спростовував доводи викладені позивачем.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,141,259,263-265,268, 279 України,

ВИРІШИВ

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсною довіреність серії ВКВ №089807, яка була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О.В. 05.12.2007р., реєстровий номер 4845, від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_4 .

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 11.12.2007р., який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пепеляшковою А.О., реєстровий номер 4413, укладений між ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (іпн. НОМЕР_5 ) право власності на Ѕ частку квартиру АДРЕСА_1 ).

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (іпн. НОМЕР_5 ) право власності на Ѕ частку квартиру АДРЕСА_1 ) в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 .

Скасувати арешт накладений на квартиру АДРЕСА_1 ) постановою слідчого від 28.12.2007р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 15 липня 2020р.

Суддя