У х в а л а

20 липня 2020 року

м. Київ

справа № 473/4584/19

провадження № 61-9718ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Миколаївобленерго» на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 лютого 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 01 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про визнання незаконним припинення електропостачання, стягнення коштів, стягнення моральної (немайнової) шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вищезазначеним позовом.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обґрунтовували тим, що 25 травня 2010 року між ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» (правонаступником є акціонерне товариство «Миколаївобленерго», далі - АТ «Миколаївобленерго») та ОСОБА_1 був укладений договір щодо користування електричною енергією для побутових потреб по АДРЕСА_1 .

16 липня 2019 року працівниками АТ «Миколаївобленерго» припинено енергопостачання до будинку, у зв`язку із заборгованістю за надану послугу у розмірі 64 грн.

Такі дії АТ «Миколаївобленерго» ОСОБА_1 вважала незаконними, оскільки припинення електропостачання відбулося без дотримання встановленого законом порядку попередження про відключення та при необґрунтованості розміру боргу за користування електричною енергією.

Крім того, заявники зазначали, що припинення електропостачання призвело до різного роду ускладнень побутового характеру, у зв`язку з чим необхідно було пристосовуватися до умов проживання без зручностей їм та їхній родині, докладати додаткові зусилля по догляду за матір`ю похилого віку, для захисту порушених прав, що негативно відобразилося на їх психічному та фізичному стані.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , уточнивши свої позовні вимоги, просили суд, а саме: визнати неправомірними дії АТ «Миколаївобленерго» у відключенні енергопостачання 16 липня 2019 року до житлового будинку; зобов`язати відповідача відновити електропостачання за вищевказаною адресою; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 двократний розмір вартості недовідпущеної електроенергії у розмірі 5 014 грн 46 коп., виходячи з обсягу фактичного споживання електроенергії за червень 2019 року та станом на 26 грудня 2019 року; стягнути моральну (немайнову) шкоду по 250 тис. грн 00 коп. на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожному.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 лютого 2020 року, яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 01 червня 2020 року, позов ОСОБА_1 про визнання незаконним припинення електропостачання задоволено.

Визнано дії АТ «Миколаївобленерго» по припиненню електропостачання по АДРЕСА_1 , незаконними.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення двократної вартості недовідпущеної електричної енергії задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Миколаївобленерго» на користь ОСОБА_1 двократну вартість недовідпущеної електричної енергії у розмірі 2 854 грн 93 коп.

Стягнуто з АТ «Миколаївобленерго» на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної (немайнової) шкоди у розмірі 1 500 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення компенсації моральної (немайнової) шкоди відмовлено.

30 червня 2020 року засобами поштового зв`язку АТ «Миколаївобленерго» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, що надійшла 02 липня 2020 року, в якій заявник просить скасувати Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 лютого 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 01 червня 2020 року, й ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновків, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

У відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому, суд врахував предмет позову (визнання незаконним припинення електропостачання, стягнення коштів, стягнення моральної (немайнової) шкоди) та характер правовідносин, у яких виник спір.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є вимоги про визнання незаконним припинення електропостачання, стягнення коштів, стягнення моральної (немайнової) шкодиу розмірі 255 014 грн 46 коп.

Отже ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн*250 = 525 500 грн), відповідно до пункту 2 частини першої статті 274 ЦПК України вказана справа належить до категорії спорів, що можуть розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження, тобто не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що зазначена справа є малозначною.

Відтак зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Разом з цим, Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно з якими державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Проте, наведені заявником у касаційній скарзі доводи та аналіз судових рішень у цій справі не дають підстав для висновків про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки наведені мотиви самі по собі не можуть бути підставою, що підпадає під дію підпункту а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, інших мотивувань касаційна скарга не містить.

Наведене свідчить про те, що посилання заявника на випадок, передбачений пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, є необґрунтованим.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність цієї справи, ураховуючи положення пунктів 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України, незмінність судової практики у цій категорії справ, крім того, вказана справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії.

Вказані заявником доводи касаційної скарги по суті висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки АТ «Миколаївобленерго» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню; відповідачем реалізовано право на апеляційний перегляд справи; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення цього спору; наявність випадку, що підпадає під дію підпункту а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не обґрунтовано, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Миколаївобленерго» на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 лютого 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 01 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про визнання незаконним припинення електропостачання, стягнення коштів, стягнення моральної (немайнової) шкоди відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара