Справа № 724/1922/19
Провадження № 2/724/53/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2020 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Гураль Л.Л.

за участю:

секретаря судового засідання: Сенік М.І.

позивача: ОСОБА_1 (присутня в судовому засіданні 01.07.2020)

представника позивача: ОСОБА_2 (присутній в судовому засіданні 01.07.2020)

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судув місті Хотині Чернівецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення

І. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

11 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позову зазначає, що вона являється власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з нею в будинку проживає її донька - ОСОБА_4 , онуки - ОСОБА_5 2005 року народження, ОСОБА_6 2013 року народження, ОСОБА_7 2015 року народження, а також відповідач - ОСОБА_3 , який вселився тимчасово без реєстрації.

Позивач мала намір створити сім`ю з відповідачем, а тому вселила його до свого будинку без будь-якої угоди та реєстрації.

Однак проживання з відповідачем в одному будинку стало зовсім нестерпним, оскільки останній зловживає алкогольними напоями, часто влаштовує сварки та бійки, принижує позивача перед сусідами та родичами.

Враховуючи наведене в 2016р. позивач зверталася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні майном та виселення. Під час розгляду справи між позивачем та відповідачем була укладена мирова угода, яка була затверджена судом.

З часу укладення мирової угоди, відповідач її умови не виконує, а саме продовжує зловживати алкогольними напоями, часто влаштовує сварки та бійки, принижує позивача перед сусідами та родичами, що змушувало позивача викликати працівників поліції.

Крім того, відповідач, не прибирає в приміщенні, де проживає, приводить незнайомих людей, з якими розпиває спиртні напої, а потім вчиняє з ними сварки та бійки. Крім того, не сплачує комунальні послуги на утримання приміщення.

Протягом тривалого часу відповідач влаштовує в стані алкогольного сп`яніння сварки, під час яких позивач та її онуки змушені покидати будинок, ображає сім`ю позивача, у зв`язку з чим був притягнутий до адміністративної відповідальності.

З метою виконання мирової угоди в примусовому порядку, позивач зверталася до державної виконавчої служби, однак їй було відмовлено у примусовому виконанні мирової угоди.

Враховуючи вищенаведене, звернулася до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Позивач та її представник в судовому засіданні 01.07.2020 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, вважають їх правомірними та обґрунтованими поданими доказами.

В судове засідання, 20.07.2020 позивач та її представник не з`явилися, однак подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.

Відповідач неодноразово в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, про причини неявки не повідомив, відзив на позов та заяви про розгляд справи у його відсутності суду не надав.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 11.12.2019р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.02.2020р. закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою суду від 20.07.2020р. ухвалено проводити розгляд справи в заочному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.03.2009р., та Витягом про реєстрацію права власності від 16.03.2009р. (а.с. 9-10).

Відповідно до довідки Рукшинської сільської радиХотинського району Чернівецької області № 314 від 06.05.2019р. в будинку ОСОБА_1 проживають: донька - ОСОБА_4 , онуки - ОСОБА_5 2005 року народження, ОСОБА_6 2013 року народження, ОСОБА_7 2015 року народження.

Ухвалою Хотинського районного суду від 22.12.2017р. у справі №724/1222/16-ц визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої, по цивільній справі № 724/1222/16-ц, провадження № 2/724/36/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення.

Зокрема сторони погодили, що

ОСОБА_1 зобов`язується:

- безоплатно надати дозвіл відповідачу ОСОБА_3 на систематичне користування та проживання приміщенням прибудови до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- не чинити перешкод у користуванні та вільному доступі до зазначеного майна;

- надавати йому вільний доступ до об`єктів спільного користування, які знаходяться на території об`єктів домоволодіння (туалет, криниця тощо);

- ОСОБА_3 зобов`язується:

- використовувати зазначене майно за призначенням, не допускати псування та знищення майна, дотримуватися санітарних норм та правил протипожежної безпеки;

- сплачувати домовласнику за спожиті комунальні послуги;

- періодично пор мірі необхідності, з метою утримання майна в належному стані проводити поточні ремонти;

- не руйнувати чи псувати вказане приміщення, або використовувати його не за призначенням, не порушувати правил співжиття не вчиняти дій, які зроблять неможливим для інших користувачів проживання з ним в одному домогосподарстві (а.с.14-15).

Судом встановлено, що пред`явлена до виконання ухвала Хотинського районного суду від 22.12.2017р. про затвердження мирової угоди була повернута державним виконавцем без прийняття до виконання, оскільки не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень (а.с.17).

Згідно талону-повідомлення Єдиного обліку №2738 Хотинського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області від 11.09.2019р. вбачається, що 12 серпня о 15год. 58хв. до ДОП ВП із заявою звернулася ОСОБА_1 про те, що 12.08.2019р. співмешканець ОСОБА_3 вчиняє домашнє насильство. Відпосно ОСОБА_3 був складений протокол про адміністративне правопорушення (а.с.18, 25, 27).

Відповідно до талону-повідомлення Єдиного обліку №2662 Хотинського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області від 11.09.2019р. вбачається, що 08 серпня по телефону звернулась ОСОБА_1 про те, що її співмешканець ОСОБА_3 вчинив сварку в ході якої ображав нецензурними словами (а.с.19).

Згідно довідки Хотинського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області від 12.08.2019р. перевірку по заяві ОСОБА_1 від 08.08.2019р. припинено, оскільки в діях ОСОБА_3 відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України, та вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 173-2 КУпАП.

Висновком Хотинського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області від 16.09.2016р. перевірку по повідомленню ОСОБА_1 припинено, оскільки в діях ОСОБА_3 відсутні ознаки складу злочину, передбаченого ст. 296 КК України. Зокрема встановлено, що13.09.2019р. до поліції надійшло повідомлення ОСОБА_1 про те, що цього числа біля 20:00 год. її співмешканець ОСОБА_3 проживає там же, вчинив з нею сварку під час якої ображав нецензурною лайкою (а.с.20).

Висновком Хотинського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області від 28.12.2016р. перевірку по повідомленню ОСОБА_1 припинено, оскільки в діях ОСОБА_3 відсутні ознаки складу злочину, передбаченого ст. 296 КК України, а також передбаченого ст. 129 КК України. Зокрема встановлено, що 26.12.2016р. надійшло повідомлення ОСОБА_8 про те, що її співмешканець ОСОБА_3 вчинив з нею сварку під час якої ображав її нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Зазначено про необхідність проведення бесіди з ОСОБА_3 профілактичного характеру та винести офіційне попередження про недопущення вчинення насильства в сім`ї (а.с.21).

Відповідно до довідки Рукшинської сільської ради №581 від 17.07.2020 в господарстві ОСОБА_1 проживає без реєстрації ОСОБА_3

ІV. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту.

Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як:

- пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом;

- виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій;

- абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї.

Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (BUDCHENKO v. UKRAINE, № 38677/06, § 40, ЄСПЛ, від 24 квітня 2014 року).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Тлумачення частини третьої статті 16 ЦК України свідчить, що, за загальним правилом, при наявності порушення цивільного права або інтересу не допускається відмова в їх захисті. Винятком, який дозволяє відмовити в захисті цивільного права або інтересу, є недотримання частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Згідно з частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

У статті 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК УРСР.

Відповідно до частини першої статті 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , систематично порушує правила співжиття, а вжитті заходи попередження, що підтверджується матеріалами справи, не дали позитивних результатів.

Судом враховується, що зі змісту статті 116 ЖК Української РСР не випливає, що особа обов`язково повинна бути притягнута до адміністративної відповідальності. Як зазначалося вище, систематичність визначається виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення.

Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведені докази підтверджують те, що відповідач ОСОБА_3 проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , систематично порушує правила співжиття, а вжитті заходи попередження не дали позитивних результатів, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідачем, доказів на спростування фактів, викладених у позові суду не надано.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача, підлягають стягненню, понесені і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 гривень.

Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263- 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) про виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Повне рішення складено 20.07.2020р.

Суддя: Л. Л. Гураль