07.07.2020 Єдиний унікальний номер 204/1534/20
Єдиний унікальний номер 205/1534/20
Провадження №2/205/1573/20
07 липня 2020 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Басової Н.В.
за участю секретаря Піменової М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування витрат пов`язаних із виплатою страхового відшкодування в порядку регресу, -
Позивач 11 березня 2020 року звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-3).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14 січня 2017 року об 21-45 год. сталась ДТП, а саме: ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «ВАЗ», д/н НОМЕР_1 , у м.Дніпрі, допустив зіткнення з транспортним засобом «Nissan», д/н НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода. Вина відповідача у скоєнні зазначеної ДТП підтверджується постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2017 року.
Згідно висновку № 014/17, вартість матеріальних збитків завданих автомобілю марки «Nissan», д/н НОМЕР_2 становить 37 172,07 грн.
На момент вчинення ДТП водій ОСОБА_2 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Оскільки на час ДТП відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, позивач вимушений був здійснити відшкодування завданої майнової шкоди потерпілій стороні за рахунок коштів фонду захисту. Також, позивачем здійснено сплату коштів на збір документів та визначення розміру шкоди.
Враховуючи викладене та посилаючись на обґрунтування позовної заяви, позивач просить суд стягнути на свою користь із ОСОБА_2 грошові кошти в порядку регресу в загальному розмірі 34 798,40 грн. та судові витрати в сумі 2 102,00 грн.
На підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2020 року справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.42).
Ухвалою суду від 17 квітня 2019 року прийнято позов та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.47).
Про день, час та місце судового розгляду учасники справи повідомлялись відповідно до положень ст.ст.128-129 ЦПК України.
Позивач в змісті позовних вимог просить справу розглядати без участі свого представника. Вимоги позову підтримує та просить задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує (з.а.с.2).
Відповідач у судове засідання не з`явився. Письмових заяв та відзиву на позов не надавав. Крім того, до суду повернувся конверт з відправленням, що направлявся відповідачу.
У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.
Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного договору страхування, на вимогу відшкодування шкоди в порядку регресу.
За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов`язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Суд, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.1., 1.3. та 1.5 ПДР України, спричинивши пошкодження зазначеним транспортним засобам.
За даним фактом ДТП постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.5).
Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1647769, автомобіль «NISSAN MICRA», д/н НОМЕР_2 , на момент ДТП був забезпеченим транспортним засобом (а.с.13).
В матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача на момент заподіяння зазначеної шкоди укладеного договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
За таких обставин, на підставі заяви власника автомобіля NISSAN MICRA», д/н НОМЕР_2 , від 19.01.2017 року (а.с.31) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих виплатило останньому 34 798,40 грн. як відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП (а.с.35,36).
Окрім того, позивач поніс також витрати за послуги евакуатора у розмірі 800,00 грн. та проведення експертизи в сумі 850,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно із пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Враховуючи, що суду не надано докази належності відповідача до категорій осіб, визначених у п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ правомірно відшкодувало завдану відповідачем шкоду у розмірі 34 798,40 грн., а відтак відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набуло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування.
Згідно з ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому за змістом ст.81 ЦПК України
Згідно з ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Таким чином, оскільки позивач довів правомірність заявлених вимог, тоді як відповідач не надав жодних доказів на спростування відповідних позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь МТСБУ понесених витрат у розмірі 34 798,40 грн., які складаються з витрат з виплати страхового відшкодування, а також витрат за послуги евакуатора у розмірі 800,00 грн. та проведення експертизи в сумі 850,00 грн.
Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно зі ст.. 141 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги задоволено, то з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати по справі, а саме судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526, 527, 530, 610, 611, 625, 1054 ЦК України ст.ст.4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування витрат пов`язаних із виплатою страхового відшкодування в порядку регресу, задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст судового рішення складено 17 липня 2020 року.

Суддя: Н.В. Басова