ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/2400/19
Провадження № 22-ц/4820/1231/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 6 вересня 2019 року про відмову у видачі судового наказу,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст заяви про видачу судового наказу

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу.

ОСОБА_1 зазначила, що з 22 листопада 2016 року вона та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає разом із заявницею, а ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги на його утримання, хоча боржник працює та має достатній заробіток, щоб утримувати дитину.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини з усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу і до повноліття дитини.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 6 вересня 2019 року відмовлено у видачі судового наказу.

Суд виходив з того, що заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України, оскільки до неї додано копії документів, які не засвідчені заявницею в установленому порядку, а наведений у заяві перелік доказів, містить лише узагальнені назви документів без зазначення інформації, на підставі якої цей документ можна ідентифікувати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для розгляду заяви про видачу судового наказу посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що заява ОСОБА_1 не суперечить вимогам щодо її форми і змісту, а суд першої інстанції неправильно застосував норми чинного законодавства та безпідставно відмовив у видачі судового наказу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 не подав відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_1 додала до неї скановані копії письмових доказів: паспортів громадянина України і довідок про реєстраційний номер облікової картки платника податків на своє ім`я та ім`я боржника ОСОБА_2 , свідоцтва про шлюб сторін і свідоцтва про народження їх сина, ОСОБА_3 , а також оригінал довідки органу з питань реєстрації місця проживання про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за місцем проживання заявниці.

Ці документи перелічені у заяві як докази, якими заявниця обґрунтовує свої вимоги. Скановані копії письмових доказів не засвідчені ОСОБА_1 .

Застосовані норми права

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 статті 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу встановлені нормами статті 163 ЦПК України, зокрема, у заяві повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (пункт 5 частини другої), а до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (пункт 4 частини третьої) .

В силу п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу. П ро відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 77, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 2 статті 80 ЦПК України визначено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із положень ст. 95 ЦПК України слідує, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви №6778/05, справа «МПП «Голуб» проти України», зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа "Golder v. The United Kingdom", рішення від 21 лютого 1975 року, cерія АN 18, ст. 13 - 18, п. 28 - 36). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимну мету та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі "Brulla Gomez de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року, п. 33).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені з батька або матері дитини у частці від їх доходу або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом із яким проживає дитина. При цьому розмір аліментів має забезпечувати гармонійний розвиток дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судовий наказ як особлива форма судового рішення видається судом на підставі заяви, форма і зміст якої відповідає процесуальному закону, а також на підставі документів, які підтверджують безспірність матеріально-правових вимог особи, що звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу.

Якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину, належними та достатніми доказами на обґрунтування цієї вимоги є дані, які підтверджують походження дитини від заявника та боржника, а також обов`язок боржника надавати заявнику належне утримання на дитину.

Неподання заявником указаних документів дає суду підстави для відмови у видачі судового наказу.

Письмові докази можуть бути подані до суду в належним чином засвідчених копіях.

Засвідчення копії документа має відповідати положенню п. 5.27 Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 7 квітня 2003 року № 55, відповідно до якого така відмітка мала містити реквізити: «Згідно з оригіналом, назва посади та підпис особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвище, дата».

Разом із тим, незасвідчення заявником копій письмових доказів, якщо останній зазначив про наявність у нього оригіналу письмових доказів, само по собі не є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Такий висновок буде обґрунтованим, якщо копії поданих письмових доказів викликають у суду сумнів щодо їх походження, справжності та повноти, тобто дають суду підстави для судження про неналежність цих доказів, і їх недостатність у сукупності з іншими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу за своєю формою та змістом відповідає вимогам ч.ч. 1, 2 ст. 163 ЦПК України.

Скановані копії свідоцтва про шлюб сторін і свідоцтва про народження їх сина, ОСОБА_3 , свідчать про походження дитини від заявниці та боржника. Ці документи не викликають сумнів щодо їх походження, справжності та повноти, а в сукупності з оригіналом довідки про реєстрацію заявниці та дитини за однією адресою - щодо їх достатності.

У свою чергу, скановані копії паспортів громадянина України на ім`я ОСОБА_1 і ОСОБА_2 і довідок про реєстраційний номер їх облікових карток платника податків указують лише на особу сторін у справі.

Отже, заява ОСОБА_1 та додані до неї документи є достатніми для прийняття судом рішення про видачу судового наказу.

Суд першої інстанції не врахував указаних норм права, проявив надмірний формалізм і дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для видачі судового наказу, що призвело до порушення права заявниці на звернення до суду.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому в силу ч. 1 ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 6 вересня 2019 року про відмову у видачі судового наказу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Андрощук Є.М.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 81