ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/804/19Головуючий у 1-й інстанції Коломієць Н.З.
Провадження № 22-ц/817/296/20 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - ОСОБА_1 адвоката Захарчука Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Чортківського районного суду від 08 січня 2020 року (головуючий суддя Коломієць Н.З., повний текст рішення складено 14 січня 2020 року) у цивільній справі № 608/804/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором безвідсоткової позики ,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 3309,39 євро за договором безвідсоткової позики від 05.11.2018 року та 34,54 євро - 3 % річних за невиконання зобовязання, а всього 3343,93 євро,

Позовна заява мотивована тим, що 05.11.2018 р. між ним та ОСОБА_1 було укладено договір безвідсоткової позики, згідно якого він позичив їй на строк до 10 грудня 2018 року 3309,39 євро. Факт отримання коштів відповідач підтвердила виданою нею борговою розпискою від 05.11.2018 p.

Посилаючись на те, що свої зобов`язання щодо повернення боргу відповідачка не виконала, позивач просив його вимоги задовольнити.

Рішенням Чортківського районного суду від 08 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Зазначив, що між сторонами фактично відбувся договір купівлі-продажу, за яким позивач продав а відповідач купила покрівельний матеріал. Так як вона неспроможна була оплатити його вартість, 05 листопада 2018 року видала позивачу боргову розписку на суму 3309,39 євро, а також підписала договір безвідсоткової позики, що відповідає звичаєвому діловому обороту, який діє в Україні, між продавцями та покупцями. Вважає, що між сторонами виникли правовідносини з приводу боргу за товар, який домовленістю сторін був замінений позиковим зобов`язанням, а оскільки кошти не повернуто, суд, не врахувавши вимог закону про новацію боргу, безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 та її представник заперечили відносно апеляційної скарги та пояснили, що рішення суду є законним, обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Окрім цього відповідач пояснила, що гроші у позивача не позичала а між ними фактично було укладено договір купівлі - продажу покрівельного матеріалу. за який вона повністю з ним розрахувалася. Позивач та його представник у судове засідання не зявилися, згідно поданої заяви представник позивача просить справу розглянути у їх відсутності.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_2 , вимоги якого грунтувалися лише на невиконанні відповідачем ОСОБА_1 укладеного між ними договору позики, не доведено факт передачі грошей у позику ОСОБА_1 .

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він грунтується на встановлених у справі обставинах та відповідає вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно наявного у справі договору позики (безвідсоткової), укладеного 05 листопада 2018 року в с. Свидова Чортківського району Тернопільської області ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1 3309,39 євро. Відповідно до пунктів 2.1, 3.2 вказаного договору, строк надання позики позичальнику становить 30 днів з моменту реальної передачі всієї грошової суми. Позика надається шляхом передачі готівки із рук позикодавця в руки позичальника. Згідно розписки від 05 листопада 2018 року ОСОБА_1 одержала від ОСОБА_2 3309,39 євро і зобов`язалась віддати їх до 10 грудня 2018 року. Відповідач визнає факт підписання як договору позики так і розписки, однак заперечує отримання грошових коштів у позику.

Встановлено, що згідно позовної заяви, відповіді на відзив, позивач ОСОБА_2 свої вимоги про стягнення грошей обгрунтовує укладеним між ним і відповідачем договором позики, що не виконаний останньою і просив позов задовольнити саме з цієї підстави. Відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позов та у поясненнях заперечуючи факт позики коштів вказує, що підписана нею розписка є гарантією доплати до 10 грудня 2018 року коштів за куплений у позивача покрівельний матеріал. Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача ОСОБА_4 визнав, що гроші, зазначені у розписці, позивач відповідачу не передавав, зазначивши, що фактично між сторонами виник договір товарного кредиту, який було оформлено позикою грошей.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В постанові № 369/3340/16-ц від 22 серпня 2019 року Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

З врахуванням встановлених обставин та зазначених норм права, суд першої інстанції правильно визнав, що позивач гроші відповідачу не позичав а відтак вимога про стягнення грошей, як неповернутих за договором позики, є безпідставна.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявна у справі розписка у сукупності із поясненнями представника позивача та відповідача про те, що гроші у позику не передавалися, за своєю суттю не є документом, що підтверджує факт отримання в борг грошових коштів.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що оскільки розписка була складена як гарантія для забезпечення оплати відповідачем придбаного покрівельного матеріалу, а тому між сторонами виникли правовідносини з приводу боргу, який домовленістю сторін був замінений позиковим зобов`язанням, і це є підставою для задоволення позову, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1053 ЦК за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі - продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, установленій для договору позики (ст.1047 цього кодексу).

За своїм змістом новація це угода про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами.

Встановлено, що докази про укладення між сторонами новації - угоди про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням позивачем не надано. Позовна заява обгрунтована невиконанням договору позики а не договору купівлі-продажу, який був замінений позиковим зобовязанням.

Оскільки місцевим судом повно та всебічно зясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обгрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення а судове рішення без змін.

Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Чортківського районного суду від 08 січня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 липня 2020 року.

Головуючий

Судді