Провадження № 2/755/771/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ФОП ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 3000,00 грн; стягнути з відповідача на користь ФОП ОСОБА_3 витрати на судовий збір за подання до суду позовної зави майнового характеру в розмірі 768,40 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.10.2018 між нею та відповідачем був укладений трудовий договір № 6, за умовами якого ОСОБА_2 виконувала обов`язки продавця-консультанта. Перелік і об`єм обов`язків продавця-консультанта були узгоджені у відповідному додатку до трудового договору. Додатково, з метою збереження матеріальних цінностей, між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено 03.10.2018 договір № 6 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого відповідач взяла на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених матеріальних цінностей та у встановленому законом порядку відповідала за їх збереження. 26.12.2018 трудовий договір № 6 від 03.10.2018р. було розірвано на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України. Відповідно до п. 6.1 додатку до трудового договору № 6 від 03.10.2018 було продавець-консультант до дати переведення або звільнення підписує інвентаризаційний акт або керуючись п. 6.3 додатку у відповідний строк надає письмові заперечення на інвентаризаційний акт. Згідно з п. 6.2 вищезазначеного додатку, даний акт складається ФОП ОСОБА_3 як роботодавцем або уповноваженою роботодавцем особою. За період складання акту та оформлення звільнення відповідач не підписала інвентаризаційний акт і ніяких заперечень на нього не надавала. Виконуючи обов`язки продавця-консультанта ОСОБА_2 спричинила позивачу матеріальну школу на суму 3 659,78 грн. З метою добровільного відшкодування матеріальної шкоди, що виникла під час виконання трудових обов`язків відповідача, між позивачем та ОСОБА_2 19.04.2019 була укладена угода про добровільне відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3 000,00 грн. Також сторонами угоди визначено графік і порядок її відшкодування. Відповідно до графіку ОСОБА_2 зобов`язалась відшкодувати шкоду у строк до 01.08.2019 щомісячними платежами по 500 грн. Проте станом на дату звернення до суду із позовом жодних платежів відповідачем не виконано. У відповідності до п. 4.2 угоди позивач має право звернутися до суду.

19 листопада 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлені відповідні процесуальні строки.

Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем не було отримано, а конверт разом з даними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання». Позивач ухвалу про відкриття провадження у справі отримала, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ «Укрпошта».

Крім того, відповідач, ОСОБА_2 , про розгляд справи у суді була повідомлена шляхом розміщення оголошення 21.11.2019 на офіційному веб-сайті судової влади України на сторінці Дніпровського районного суду м. Києва у мережі Інтернет.

05 травня 2020 року від позивача до суду надійшло клопотання, в якому просить суд при ухваленні судового рішення замість прізвища ОСОБА_1 використовувати прізвище ОСОБА_1 , оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач розірвала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Інших заяв, пояснень позивачем до суду подано не було, відповідач не скористалася правом подання відзиву.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, 03 жовтня 2018 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (надалі - Роботодавець) та ОСОБА_2 (надалі - Працівник) було укладено Трудовий договір № 6, за умовами п.п. 2 якого працівник зобов`язаний виконувати обов`язки продавця-консультанта, які визначені у додатку № 1 до даного договору.

Відповідно до п. 8 Трудового договору № 6 від 03 жовтня 2018 року трудовий договір набирає чинності з моменту його підписання або з дати, визначеної сторонами у договорі, але не пізніше дня фактичного допущення працівника до роботи.

Із п. 16 вказаного Трудового договору убачається, що останній розірваний сторонами 26 грудня 2018 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України.

Також, 03 жовтня 2018 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (надалі - Роботодавець) та ОСОБА_2 (надалі - Працівник) було укладено Додаток № 1 до трудового договору № 6 від 03 жовтня 2018 року про наступне: відповідно до п. 2 трудового договору сторони погодили наступні обов`язки продавця-консультанта.

Відповідно до п. 2.16. Розділу 2 Додатку № 1 до трудового договору № 6 від 03 жовтня 2018 року укласти із роботодавцем договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

За умовами п. 4.1. Розділу 4 Додатку № 1 до трудового договору № 6 від 03 жовтня 2018 року продавець-консультант несе повну матеріальну відповідальність за збереження грошей в касі порядку, визначеному діючим законодавством України.

Згідно із п. 5.7. Розділу 5 Додатку № 1 до трудового договору № 6 від 03 жовтня 2018 року інвентаризаційний акт складається роботодавцем або уповноваженою роботодавцем особою, у зв`язку із переведенням на інший торговий об`єкт або звільнення продавця-консультанта.

У відповідності до п. 6.1., 6.2., 6.3., 6.5. Розділу 6 Додатку № 1 до трудового договору № 6 від 03 жовтня 2018 року продавець-консультант в разі переведення на інший торговий об`єкт або звільнення ознайомлюється та підписує інвентаризаційний акт за 4 календарних дні до дати переведення або звільнення. Даний акт складається роботодавцем або уповноваженою роботодавцем особою на підставі звітності продавця-консультанта, яка визначена в п. 5.2. даних обов`язків. Продавець-консультант має право ознайомитися із даним актом та в разі необхідності надати письмові заперечення в строк, що не може перевищувати 4 календарних дні. У випадку відсутності належним чином оформленого заперечення передбаченого п. 6.3. виконаних роботодавцем вимог передбачених п. 6.4. - інвентаризаційний акт вважається підписаним без зауважень.

03 жовтня 2018 року фізична особа - підприємцем ОСОБА_3 (надалі - Роботодавець) та ОСОБА_2 (надалі - Працівник), з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей, що належить роботодавця, уклали Договір № 6 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до п. 1 якого продавець-консультант бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому роботодавцем матеріальних цінностей і у встановленому законом порядку відповідає за їх збереження.

За п. 3 Договору № 6 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 03 жовтня 2018 року у разі незабезпечення з вини продавця-консультанта збереження довірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру шкоди, заподіяної роботодавцю, і її відшкодування провадяться відповідно до чинного в Україні трудового законодавства, зокрема, але не виключно, згідно із кодексом законів про працю.

Відповідно до Інвентаризаційного акту від 25 грудня 2018 року ФОП ОСОБА_3 при інвентаризації за період з 17.12.2018 по 23.12.2018, матеріально-відповідальна особа ОСОБА_2 , встановлено кінцевий підсумок - 3 659,78 грн.

19 квітня 2019 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (Сторона 1) та ОСОБА_2 (Сторона 2) було укладено Угоду про добровільне відшкодування матеріальної шкоди, за умовами якої сторони дійшли згоди, що сторона 2 зобов`язується відшкодувати матеріальну шкоду (далі - борг) на користь сторони 1, відповідно до інвентаризаційного акту, який передбачений Трудовим договором № 6 та додатку до трудового договору від 03.10.2018.

Згідно із п. 1.2., 2.1., 2.2. Угоди про добровільне відшкодування матеріальної шкоди від 19 квітня 2019 року сторони домовились, що розмір суми відшкодування, яку сторона 2 зобов`язується відшкодувати на користь сторони 1, становить 3 000,00 грн. Сторона 2 зобов`язується відшкодувати на користь сторони 1 суму, зазначену в п. 1.2. цієї Угоди, згідно графіку, вказаного в п. 3.2. цієї угоди, але не пізніше 01 серпня 2019 року. Сторона 1 зобов`язується, що після відшкодування стороною 2 боргу в повному розмірі, зазначеному в п. 1.2. цієї угоди, сторона 1 не буде мати претензій до сторони 2 по зазначеному в п. 1.1. Угоди інвентаризаційному акту.

За п. 3 Угоди про добровільне відшкодування матеріальної шкоди від 19 квітня 2019 року сплата боргу здійснюється стороною 2 шляхом перерахування грошових коштів безготівковим переказом стороні 1, у відповідності до визначеного графіку у строк до 01 серпня 2019 року.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо виконання відповідачем обов`язку по добровільному відшкодуванню позивачу матеріальної шкоди у розмірі 3 000,00 грн у строк до 01 серпня 2019 року.

19 листопада 2019 року ОСОБА_3 розірвала шлюб із ОСОБА_6 , про що складено відповідний актовий запис № 298 та Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області видано свідоцтво про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_1 . Після державної реєстрації розірвання шлюбу позивачу присвоєно прізвище на ОСОБА_1 .

Відповідні відомості щодо зміни прізвища позивачем були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується випискою від 18 грудня 2019 року.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За приписами ч.1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За приписами ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач станом на день розгляду цієї справи не виконала належним чином свої зобов`язання за Угодою про добровільне відшкодування матеріальної шкоди від 19 квітня 2019 року та не сплатила позивачу борг у розмірі 3 000,00 грн у строк до 01 серпня 2019 року, чим допустила порушення умов такого зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди.

Крім того, відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40грн, які сплачено позивачем за подання позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 11, 509, 525, 526, 527, 530, 612, 625 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про стягнення матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: