Провадження № 2/161/2956/20
У Х В А Л А

20 липня 2020 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., вивчивши позову заяву ОСОБА_1 до Державного комунального підприємства «Луцьктепло» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

16.07.2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ДКП «Луцьктепло» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Однак, вищевказана позовна заява не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається зі матеріалів справи, предметом позову є не лише вимоги про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, а й стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то це є спеціальний вид відповідальності роботодавця, спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу.

При цьому, аналіз норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні ст. 2 ЗУ «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати.

Зазначене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в Постанові Верховного Суду від 31.01.2019 року у справі № 910/4518/16.

Таким чином, п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях, а тому повинна бути оплачена судовим збором.

Крім того, вимога про стягнення моральної шкоди є майновою в розумінні ЗУ «Про судовий збір», що підтверджується правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі № 761/11472/15-ц.

Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору, що підлягає сплаті при зверненні фізичною особою до суду з позовною заявою майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Так, заявлені позивачем вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є самостійними, а тому під час розгляду справи по суті суд буде зобов`язаний розглянути кожну із них окремо.

Враховуючи вищевикладене та визначену ціну позову, позивачу слід сплатити судовий збір, у відповідності до положень п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в розмірі 1681,60 грн., тобто по 840,80 грн. за кожну з позовних вимог майнового характеру.

Оригінал/и платіжного/их документа/ів позивачу необхідно представити в суд.

Таким чином, позивачу слід виправити недоліки позовної заяви, зазначені у даній ухвалі.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З врахуванням вищенаведеного, позовну заяву ОСОБА_1 необхідно залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Керуючись ст. ст. 177, 353 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суддя,

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного комунального підприємства «Луцьктепло» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди залишити без руху і надати їм строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо заявники у встановлений строк усунуть зазначені в ухвалі недоліки, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 20 липня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська