Справа № 947/9827/20
Провадження № 2/947/2559/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі :

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Баранової Ю.О.

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти у розмірі 6 712, 84 гривень в рахунок часткової компенсації майнової шкоди, нанесеної ушкодженням здоров`я внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем. А також стягнути кошти у розмірі 200 000 гривень в рахунок компенсації моральної шкоди.

Свої вимоги мотивувала тим, що 29 січня 2018 року з вини відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої їй було спричинено матеріальну та моральну шкоду, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив постановити рішення, відповідно до якого стягнути з відповідача суму матеріального збитку та моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надходило.

Вирішуючи спір за відсутності відповідача, суд бере до уваги, що ОСОБА_3 особисто був присутній у судовому засіданні 27 травня 2020 року, просив відкласти слухання справи для ознайомлення з матеріалами, однак, в подальшому до суду не з`являвся, відзиву на позов не надав, з жодними клопотаннями до суду не звертався.

Вислухавши представника позивача, дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 , 29.01.2018 року, приблизно о 09 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «Lexus RX 350» р/н НОМЕР_1 , при достатній видимості, в умовах вологої проїзної частини з асфальтобетонним покриттям, здійснював маневр обгону транспортних засобів, що рухались в попутному напрямку по вул. Толбухіна в напрямку вул. Ромашкової в м. Одесі, зі швидкістю 60 км/год.

Виконуючи маневр обгону, ОСОБА_3 був неуважний, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував відповідно не відреагував на її зміну.

В цей час попереду в попутньому напрямку відносно керованого ОСОБА_3 автомобілем по вул. Толбухіна, керуючи автомобілем марки «Nissan Versa» р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_4 виконувала маневр повороту наліво до паркувального місця, розташованого навпроти будинку №130 по вул. Толбухіна у м. Одесі.

При об`єктивній можливості бачити дорожню обстановку, ОСОБА_3 не переконався в тому, що його маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надавши дорогу транспортним засобам, що завершують маневр та маючи технічну можливість уникнути події, з необережності допустив порушення вимог пунктів 1.5, підпункт «б» п. 2.3, п. 12.4 та п. 14.2, «Правил дорожнього руху» України, в результаті чого з необережності допустив зіткнення з автомобілем марки «Nissan Versa» р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , в якому перебувала пасажир ОСОБА_2 . В наслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля марки «Nissan Versa» ОСОБА_2 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку з закритим переломом лівої виличної кістки та синцем лівої виличної ділянки; забою шийного та поперекового відділів хребта; забою ділянки правого кульшового суглобу.

Вказана обставина встановлена вироком Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2020 року по справі № 947/4481/20, яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки. Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки. Відповідно до п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Витрати на проведення судової авто технічної експертизи за обставинами ДТП стягнуто з ОСОБА_3 у розмірі 6537 (шість тисяч тридцять сім) гривень 60 копійок.

За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною шостою цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із ч. 7 ст. 128 КПК України та ч. 3 ст. 386 ЦК України позивач має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, в тому числі шляхом звернення з позовом у кримінальній справі.

Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Частиною 3 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як вбачається з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювача шкоди.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З наведено слідує, що для відшкодування шкоди завданої майну фізичної особи необхідно встановити обставину заподіяння такої майнової шкоди (належність майна, розмір шкоди), неправомірність дій заподіювача шкоди та безпосередній причинний зв`язок між діями заподіювача шкоди та спричиненням майнової шкоди.

Згідно з ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до частини 1 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Суд вважає, що позивачем доведено заподіяння відповідачем матеріальної шкоди. Розмір матеріальної шкоди позивачем доведено в судовому засіданні повністю та підтверджується матеріалами справи, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 6 712, 84 гривень підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги той факт, що відповідач будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, доводів позивача не спростував, а від так враховуючи диспозитивність процесу справа розглядається за наявними в ній документами.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Представник позивача в судовому засіданні обґрунтував вимоги позову в цій частині тим, що завдяки винним діям Відповідача його довірителька фактично отримала колосальний фізичний біль та страждання, які до цих пір впливають на її життя, потребують контролю з боку медичного персоналу та періодичного постійного лікування. Зазначає, що розмір моральної шкоди Позивача має компенсувати її внутрішні душевні страждання, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках (у зв`язку з тим, що вона не мала змоги нормальним чином вести домашнє господарство, належним чином переміщатися з місця на місце, не мала змоги нормально відпочивати, тривалий час страждала від фізичного болю, тощо), час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану та складає 200 000,00 (двісті тисяч) гривень.

Дійсно, судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди Позивачу були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку з закритим переломом лівої виличної кістки та синцем лівої виличної ділянки; забою шийного та поперекового відділів хребта; забою ділянки правого кульшового суглобу.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до роз`яснень, вказаних в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної ), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав.

Відповідно до п. 4 даної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди має бути зазначена, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд вважає недоведеними вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми завданої моральної шкоди у розмірі 200 000 гривень, оскільки не зрозуміло, в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивач вказує на необхідність постійного лікування, однак, жодних доказі такого лікування, його призначення та проходження суду не надала, в той час як матеріали справи містять чекі на купівлю ліків, датовані лише лютим-березнем 2018 року та не містять жодного доказу звернення позивача

Разом з тим, з урахуванням наведеного і виходячи з принципу справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивача 10 000 гривень відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті ДТП.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню та з відповідача на її користь необхідно стягнути грошові кошти у розмірі 6 712, 84 гривень в рахунок часткової компенсації майнової шкоди нанесеної ушкодженням здоров`я внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, а також 10 000 гривень в рахунок компенсації моральної шкоди.

Крім того, відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктами 2 та 6 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення;

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи той факт, що позивач звільнена від сплати судового збору, вимоги позову знайшли часткове обґрунтування, та загальний розмір матеріальних збитків та моральної шкоди спричинених позивачу становить 16 712, 84 гривень, то вартість судових витрат складає 840, 80 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.15, 16, 22, 166, 1166, 1187,1188 ЦК України,ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 82, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомо; Адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; Реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; Адреса: АДРЕСА_2 ) грошові кошти у розмірі 6712.84 (шість тисяч сімсот дванадцять) гривень 84 копійки в рахунок часткової компенсації майнової шкоди нанесеної ушкодженням здоров`я внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомо; Адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; Реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; Адреса: АДРЕСА_2 ) грошові кошти у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень в рахунок компенсації моральної шкоди нанесеної ушкодженням здоров`я внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомо; Адреса: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

В решті вимог у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.