БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/640/2020
Провадження № 2/497/441/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2020 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання - Бекметова Х.В.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград за відсутністю сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

22.08.2019 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, яким просить визнати за нею право власності на виділений в окремий об`єкт нерухомого майна з присвоєнням окремої поштової адреси для здійснення реєстрації під окремим реєстровим номером житловий будинок загальною площею 24кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . з господарськими будівлями і дворовими спорудами, та що позначений на плані земельної ділянки літ.«А-1ж». В обґрунтування своїх вимог позивач стверджує, що рішенням Болградського районного суду від 18.10.2017 року за нею визнане право власності на нежитлову будівлю продовольчого магазину, за адресою: АДРЕСА_1 , однак, на земельній ділянці, де розташована ця нежитлова будівля магазину, ще розташований також і житловий будинок, позначений на схематичному плані земельної ділянки у технічному паспорті під літ .«А-1ж», з господарськими будівлями і дворовими спорудами, у зв`язку з чим виникла необхідність в отриманні для вказаного житлового будинку окремої поштової адреси. Рішенням виконкому Болградської міської ради Одеської області від 13.05.2020 року, житловому будинку, який розташований поруч з магазином, була присвоєна окрема поштова адреса: АДРЕСА_1 . А приміщення магазину залишилось за попередньою адресою.

Необхідність присвоєння різних поштових адрес, обумовлена, як роз`яснили їй, позивачу, у міськраді, тим, що вона не має права отримати один державний акт на земельну ділянку, на якій розташована і житлова будівля і нежитлова комерційного призначення.

Для цього Болградським БТІ на підставі рішення виконкому міськради виготовилено технічні паспорти окремо на нежитлову будівлю магазину за адресою: АДРЕСА_1 , і на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, в неї, позивача, на даний момент відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджував би її право власності окремо на житловий будинок, у зв`язку з чим вона отримала відмову Державного реєстратора у реєстрації права власності, і тому вона, позивач, змушена звернутися до суду для захисту свого права власності.

Позивач у судове засідання не з`явився, у своїй заяві просив задовольнити позовні вимоги та розглянути справу за його відсутністю.

Представник відповідача - Болградської міської ради Одеської області - надіслав заяву, якою просить розглянути справу без його участі та якою повідомив, що відповідач позов визнає.

Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК та ст.16 ЦК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних майнових чи немайнових прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст.12,13,81,84 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільні справи не інакше, ніж за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги; кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи; письмові докази, як правило, подаються в оригіналі, але якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу; сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Згідно статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу). Поняття та зміст права власності, межі його здійснення. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо). Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т.ін.). У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Згідно з нормою ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені Законом. Через категорії «межі здійснення суб`єктивних цивільних прав» та «обмеження здійснення суб`єктивних цивільних прав» у законі встановлюється така поведінка власника, яка не суперечить актам цивільного законодавства. Власник майна повинен враховувати межі та обмеження цивільних прав. Межі здійснення цивільних прав фактично виражаються у формулі «дозволено все, що прямо не заборонено законом», а обмеження (заборони), які мають найбільш загальний характер і які особа-власник повинна враховувати у своїй поведінці, конкретизуються у ст.13 ЦК. Так, обмеження встановлюються щодо окремих суб`єктивних прав як засіб стримання особи-власника при здійсненні ним цих прав з урахуванням необхідності дотримання прав інших осіб (при праві переважної купівлі) або суспільних інтересів (збереження пам`яток культури, історичних цінностей). Зокрема, власник земельної ділянки не вправі використовувати її не за цільовим призначенням або з порушенням екологічних вимог (стст.91, 143, 144 Земельного кодексу). Цільове призначення мають також житлові приміщення, які власник має право використовувати для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати їх для промислового виробництва (стст.6, 189 Житлового кодексу, ст.383 ЦК).

Судом під час розгляду даної справи були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:

- згідно рішення Болградського районного суду Одеської області від 18.10.2017 року за 497/1416/17 ( а.с.6-7) та витягу з реєстру прав на нерухоме майно №8457966, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 11628453 (а.с.17) позивач - ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- з технічного паспорту на садибний житловий будинок вбачається, що спірна нерухомість розташована на АДРЕСА_1 (а.с.8-9);

- з технічного паспорту на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 нежитлове приміщення магазину (а.с.10-14);

- згідно рішення ВК Болградської міської ради Одеської області від 13.05.2020 р. №147 внесені зміни до рішення виконавчого комітету №61 від 06.03.2019 року "Про присвоєння поштової адреси об`єктам нерухомого майна, що розташовані в АДРЕСА_1 , а саме: пункти №1 та №2 викласти в нової редакції: "1.Закріпити за об`єктом нерухомого майна - нежитловою будівлею, що належить ОСОБА_1 , розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , - поштову адресу: АДРЕСА_1. 2 .Присвоїти об`єкту нерухомого майна - житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що належить ОСОБА_1 , та розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , - поштову адресу: АДРЕСА_1 (а.с.15);

- згідно оціночного звіту, оціночна вартість житлового будинку загальною площею 24кв.м. житловою площею - 14,0 кв.м. з господарськими будівлями сарай літ.Б, погріб літ, В, гараж літ.Г, вбиральня літ. Д, гараж літ.Е, сарай літ.Ж, дворові споруди №1-№5, - розташовані на АДРЕСА_1 , і станом на 18.05.2020 року, з урахуванням ПДВ складає 40800 грн. (а.с.18-28);

- рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно №46039107 від 20.03.2019р., позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , - через відсутність правовстановлюючого документу (а.с.29);

- відповідно до заяви представника Болградської міської ради Одеської області, - відповідач вимоги позивача визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення.

Положеннями ст.41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1,2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності.

Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об`єктивно на підставі наданих доказів, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що право власності позивача на нерухоме майно підтверджується вищевказаними доказами, дослідженими судом, що узгоджуються між собою, а також іншими матеріалами справи.

Відповідач позов визнав, тому обставини, визнані ним, не підлягають доказуванню у відповідності до ст.82ч.1 ЦПК України. Судом не встановлено обставин, що будуть суперечити закону або порушувати права, свободи чи інтереси третіх осіб задоволенням вимог даного позову.

Тому, керуючись ст.41,55 Конституції України, ст.ст.16,317-319,321,328,392 ЦК України, ст.ст.12,13,76,81,95,247п.2, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання права власності - задовольнити в повному обсязі.

Виділити в окремий об`єкт нерухомого майна з присвоєнням окремої поштової адреси для здійснення реєстрації під окремим реєстровим номером житловий будинок загальною площею 24кв.м. з господарськими будівлями і дворовими спорудами, позначений на плані земельної ділянки літ.«А-1ж» за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності на окремий об`єкт нерухомого майна - житловий будинок загальною площею 24кв.м. з господарськими будівлями і дворовими спорудами, що позначений на плані земельної ділянки літ.«А-1ж» за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин. Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку оскарження. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення виготовлено 21.07.2020 року.

Суддя А.В. Кравцова