Провадження № 2/643/447/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2020 року м. Харківроку Московський районний суд м.Харкова у складі: головуючого судді Майстренко О.М., при секретарі Постульга О.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», державного реєстратора Харківської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Дунаєвої Оксани Володимирівни , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання протиправним дії , скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, усунення перешкод в праві розпорядження, витребування майна з володіння , суд,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», державного реєстратора Харківської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Дунаєвої О.В., , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та просить суд визнати протиправними дії товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ- КОЛЕКТ» та державного реєстратора Дунаєвої О.В. , Харківської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ»; скасувати рішення індексний номер 44629164 від 14.12.2018 р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44780023 від 21.12.2018 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ; поновити відомості у державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про зазначений об`єкт нерухомого майна, що передували скасованим записам; усунути перешкоди в праві розпорядження майном шляхом визнання ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_4 такими, що

втратили право користування квартирою за адресою

АДРЕСА_1 ; витребувати квартиру за адресою АДРЕСА_1 із

володіння ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив ,що у 2007 році, ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу придбав квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14 грудня 2018 року державним реєстратором Дунаєвою О.В., Харківська філія комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» прийнято рішення індексний номер 44629164 про реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», . Підставою виникнення права власності зазначений договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки без номера від 13.02.2012, видавник ПАТ «УКРСИББАНК» та договір іпотеки номер 2072 від 18.10.2007 видавник приватний нотаріус ХМНО Аверіна М.Є.

Позивач ввжажа дії товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», та державного реєстратора Дунаєвої О.В. по зміні реєстрації права власності на вказану квартиру протиправними на підставі наступного .

18 жовтня 2007 року між Позичальником - ОСОБА_1

(Позивачем) та АКІБ «Укрсіббанк», м.Харків укладений договор про надання споживчого кредиту № 0 (далі - кредитний договор). Згідно п. 1.1. Договору банк зобов`язується надати Позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 30 000,00 дол.США. В забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором був укладений договір іпотеки, зареєстрований за № 2072 від 18 жовтня 2007 р., згідно якого в іпотеку іпотекодержателю - АКІБ «Укрсіббанк», м.Харків передана трикімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1 , що належить позивачу.

Розділом 5 Договору іпотеки від 18.10.2007 р., передбачено, що сторони досягай згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового :регулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним із наступних способів .зернения стягнення на предмет іпотеки: передача Іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п.5.2.1 Договору); отримання Іпотекодержателем права продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п. 5.2.2 Договору).

Таким чином, сторони у договорі іпотеки передбачили можливість позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки виключно на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя. Такий договір про задоволення вимог Іпотекодержателя мною не укладався.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року N 3795-УІ були внесені зміни у Закон України "Про іпотеку", а саме:

1) третє речення частини першої статті 35 викласти в такій редакції: "Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору".

Згідно з ч.. «Прикинцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року N 3795-УІ:

- дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Таким чином на договор іпотеки від 18.10.2007 р., укладеним Позивачем, норма про право іпотекодержателя прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору не розповсюджується

Відповідно пункту 34 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім правовстановлюючого документу, подає: завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менше ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документ, що підтверджує сплив 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя; звіт про оцінку предмета іпотеки складений після спливу строку, що зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Згідно з вимогами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,

1. Протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу"та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Згідно витягу загальна площа квартири позивача складає 65,2 кв.м., використовується як місце його постійного проживання і я не має у власності іншого нерухомого житлового майна.

Таким чином дії державного реєстратора по проведенню державної реєстрації права власності квартири що належить позивачу за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки на власність ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» є протиправними і зроблені всупереч вимог Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про іпотеку», «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» .

21.12.2018 року відповідач ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» уклав договір купівлі- продажу серія та номер: 5351, виданий 21.12.2018 та приватний нотаріус Лавінда Наталія Олександрівна, Харківський міський нотаріальний округ, Харківська обл. прийняла Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44780023 від 21.12.2018 18:36:10, згідно якого новим власником квартири стала ОСОБА_2 , яка зареєструвалась ІНФОРМАЦІЯ_5 у цій квартирі.

Також згідно довідки від 04.01.2019 р. про зареєстрованих у житловому приміщенні у цій квартирі без погодження позивача 22.12.2018 р. зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_5

Враховуючи судову практику, яка склалася при вирішенні даної категорії правових спорів, зокрема на рішення Верховного суду України по справі Хе 6-327цс15 від 23.12.2015 р. (№ в ЄДРСРУ 55159817), яке передбачає, що виходячи з положень закону право витребувати майно із чужого незаконного володіння має власник цього майна.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першої статті 388 ЦК України ,зокрема , чи з волі власника вибуло це майно з його володіння. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом .

Позивач , представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному та просив позов задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» , представник відповідача Волк З.А. в судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідачі - державний реєстратор Харківської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Дунаєва О.В. , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились , про день та час слухання справи сповіщені в установленому порядку .

Суд, вислухав позивачів, вивчив матеріали справи , дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповіднодо цьогоКодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків,передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, щопункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав

Судом встановлено ,що в 2007 році, ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу придбав

квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14 грудня 2018 року державним реєстратором Дунаєвою О.В., Харківська філія комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» прийнято рішення індексний номер 44629164 про реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», . Підставою виникнення права власності зазначений договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки без номера від 13.02.2012, видавник ПАТ «УКРСИББАНК» та договір іпотеки номер 2072 від 18.10.2007 видавник приватний нотаріус ХМНО Аверіна М.Є.

18 жовтня 2007 року між Позичальником - ОСОБА_1 (позивачем) та АКІБ «Укрсіббанк», м.Харків укладений договор про надання споживчого кредиту № 0 (далі - кредитний договор). Згідно п. 1.1. Договору банк зобов`язується надати Позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 30 000,00 дол.США. В забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором був укладений договір іпотеки, зареєстрований за № 2072 від 18 жовтня 2007 р., згідно якого в іпотеку іпотекодержателю - АКІБ «Укрсіббанк», м.Харків передана трикімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1 , що належить позивачу.

21.12.2018 року відповідач ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» уклав договір купівлі- продажу серія та номер: 5351, виданий 21.12.2018 та приватний нотаріус Лавінда Наталія Олександрівна, Харківський міський нотаріальний округ, Харківська обл. прийняла Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44780023 від 21.12.2018 18:36:10, згідно якого новим власником квартири стала ОСОБА_2 , яка зареєструвалась 22.12.2018 р. у цій квартирі.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено право на задово

іпотекодержателем своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, і що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. При цьому позасудове врегулювання здійснюється за застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором

між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який

підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання

законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначене застереження в укладеному іпотечному договорі наявне, воно є підставою

для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки у добровільному

узгодженому сторонами договору порядку.

Згідно Договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнена

предмет іпотеки:

- у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або

будь-якого зобов`язання, що забезпечене іпотекою за цим договором;

-у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки

в інших випадках відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підстві

рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності

до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку»; з інших, передбачених

законодавством України, підстав.

В силу положень Договору іпотеки, право визначення підстави та способу звернення

стягнення належать Іпотекодержателю; звернення стягнення на предмет іпотеки з

застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 а

договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Положеннями договору передбачено, що сторони досягли згоди про можливість

звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

У зв`язку з переходом усіх прав та обов`язків за іпотечним договором на підставі

укладених договорів ТОВ «Кей-Колект», скориставшись добровільним (позасудовим

врегулюванням зобов`язальних відносин щодо звернення стягнення на предмет іпотеки,

звернулося до нотаріуса, як спеціального суб`єкта що здійснює функції державного

реєстратора, який у своїй діяльності керується вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Вказане застереження у іпотечному договорі є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки у добровільному і узгодженому сторонами договору порядку.

Той факт, що сторони домовилися про застосування позасудового

порядку звернення стягнення на предметом іпотеки свідчить про те, що сторони дійшли згоди, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя в один чи іншій спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який передбачений Законом України «Про іпотеку". При цьому, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України іпотеку" в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності надувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується иііяхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюєть без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з норм ст. 516 та ст. 517 ЦК України, повідомлення боржника про переуступку права вимоги має інформаційний характер і до нього ніяких доказыв відступлення права вимоги новий кредитор надавати не повинен.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України боржник має бути повідомлений про проведену заміну кредитора. Однак цією нормою не встановлено вимог до такого повідомлення, а передбачено лише те, що воно має бути письмовим. При цьому само отримання чи не отримання такого повідомлення ніяким чином не відобразилось на її зобовязаннях щодо погашення заборгованості. Згідно з ч. 2 ст. 516 ЦК України наслідом неповідомлення боржника про проведену заміну кредитора у зобов`язанні є лише те ,що боржник може виконати свої зобов`язання первісному кредитору і таке виконання буде вважатись належним. Однак, до сьогодні такі зобов`язання не виконуються.

Весь період, після отримання грошових коштів від банку за договором кредиту для боржника існує кредитор і він не звільняється від виконання своїх зобов`язань в цілому .До моменту отримання від нового кредитора витребуваних документів боржник може не платити саме новому кредитору, але не звільняється від виконання своїх зобов`язань на користь первісного кредитора, і закон захищає боржника лише тим, що визнає виконання первісному кредитору належним.

Тобто, зобов`язання Позивача погасити заборгованість зберігається незалежно від підписання договору факторингу та договору про відступлення прав за іпотечними договорами.

Відповідно нормам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпеченя кредитів в іноземній валюті» встановлені наступни вимоги та критерії: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно,яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» і предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами- резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

Отже, Закон по суті застосовується до правовідносин, які склалися між боржнком/іпотекодавцем та кредитором/іпотекодержателем (а не з державним реєстраторором ) та лише в тому випадку, коли зазначені правовідносини відповідають певним умовам.

Крім того, умовами застосування Закону є те, що повинен бути примусовий порядок звернення стягнення (а добровільний і договірний ), повинен бути доказ постійного мешкання іпотекодавця за адресою предмету іпотеки та що кредит повинен викоистаний на споживчі цілі.

Згідно ст. І-1, Закону України «Про захист прав споживачів», Законом регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів , виконавцями робіт і надавачами послуг. Відповідно до ст.1 (п.22) Закону, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Законом зазначено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника ) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язанння громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незаверше будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири і 250 кв. метрів для житлового будинку;

не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Даною нормою визначено коло осіб, на яких може поширюватися зазначений Закон України, проте позивач не надав суду підтверджуючі фінансові документи про цільове використання кредиту саме за споживчими цілями.

Застосування норм до вказаного закону до спірних правовідносин є протиправним, враховуючі встановлені ЦК норми, щзо визначають договір як обов`язку до виконання його сторонами домовленість , спрямовану на набуття , зміну , припинення циільних прав та обов`язків , не може вввжатись примусовим без згоди власника відчуження предмета іпотеки в порядку встановленому договором, на підставі прав та повноважень наданих однією стороною іншій.

В будь-якому випадку, норми вказаного Закону не можуть бути підставою визнання спірного рішення протиправним з огляду на наступне.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Верховним судом України в постанові від 30.09.2015 року зазначено, що згідно з пунктом 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України , наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (Закон N 1304-VII) протягом дії цього Закону (Закон N 1304-VII) інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Вказаний Закон не зупиняє дії нормативно -правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що не дає змоги органам і особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців , які підпадають під дію положень цього Закону (Закон N 1304-УИ) на період -його чинності .

Порядок примусового виконання рішень визначений Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст.2 вказаного закону примусове виконання покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи Міністерства юстиції України.

Статтею 17 Закону не віднесено договір іпотеки або відповідне іпотечне застереження до переліку виконавчих документів, на підставі яких здійснюється примусове виконання рішень.

В той же час, а ні державного реєстратора, а ні іпотекодержателя законом не віднесено до органу або посадової особи, що здійснює примусове стягнення.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного иконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону: у разі порушенням іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч.З ст.36 ЗУ «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

За змістом положень статті 36 Закону України "Про іпотеку" відповідне застереження в іпотечному договорі вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Відповідно до. договору іпотеки у разі порушення іпотекодавцем умов, визначених цим договором, іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному договором. У разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому сторони, з розумінням змісту статті 37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право Іпотекодержателя зареєструвати за собою право власності є безумовним.

Той факт, що сторони домовилися про застосування позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки свідчить про наявність згоди (в т.ч. іпотекодавця) на те, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя в один чи іншій спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який передбачений Законом України "Про іпотеку".

А тому іпотекодержателем було прийнято рішення звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку. В результаті вище зазначеного, іпотекодержатель

звернувся до державного реєстратора із необхідними законодавством документами для здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні . договору , виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Договір іпотеки був укладений добровільно та без жодного примусу щодо вибору контрагента і визначення умов договору, про що свідчить відсутність жодного рішення суду про скасування зазначеного договору як в цілому, так і в частині.

Отже, укладаючи іпотечний договір, іпотекодавець надав згоду на перехід права власності (відчуження) до іпотекодержателя в майбутньому у разі настання чітко визначених обставин.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскільки позивачем не надано допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог , суд дійшов висновку, що заявлені позивачами вимоги є недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», державного реєстратора Харківської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Дунаєвої Оксани Володимирівни , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання протиправним дії , скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, усунення перешкод в праві розпорядження, витребування майна з володіння -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Московський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом 10 днів .

Суддя Майстренко О.М.