Справа № 396/425/20
Провадження № 2/396/260/20
РІШЕННЯ

Іменем України

15.07.2020 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської областів складі:

головуючого судді Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря судового засідання Кость А.М.,

представника позивача - адвоката Кривоноса А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка цивільну справу №396/425/20 за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Кривонос Андрій Ілліч до Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Новоукраїнська районна державна адміністрація та Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, про визнання права власності на земельну частку (пай), -

ВСТАНОВИВ:

Виклад позицій позивача та відповідача.

Діючи в ітересах поозивава ОСОБА_1 , представник - адвокат Кривонос А.І. звернувся до суду з даним позовом до Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Новоукраїнська районна державна адміністрація та Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, про визнання права власності на земельну частку (пай) за позивачем ОСОБА_1 , посилаючись на те, що позивач з моменту народження та до 1997 року проживав в с. Веселий Кут, яке адміністративно відноситься до Новоєгорівської сільської ради. Згідно даним трудової книжки колгоспника, 25 січня 1993 року його було прийнято в члени КСП "Росія" Новоукраїнського району Кіровоградської області. З лютого 1993 року по грудень 1994 року працював на посаді механізатора КСП "Росія". У грудні 1994 року був призваний на військову службу до лав Української армії, та 13.12.1996 року звільнений у запас збройних сил. Згідно даних трудової книжки колгоспника 27.10.1997 року, згідно поданої заяви його було звільнено з членів КСП "Росія" за власним бажанням, тобто на час розпаювання земель КСП "Росія", яке відбулося 30.08.1995 року був членом КСП. В лютому 2020 року стало відомо, що його не включено до списку громадян, що додається до державного акту на право колективної власності на землю КСП "Росія". За даними відділу у Новоукраїнському районі Головного Управління Держгеокадастру у Кіровоградській області розмір земельної частки (паю) по КСП "Росія" становить 5.1 га., надати інформацію щодо включення ОСОБА_1 до списку громадян, що є дадатком до державного акту на право колективної власності на землю КСП "Росія" неможливо, так як в 2002 році прокурором Новоукраїнського району вилучено списки громадян-членів КСП "Росія". Встановивти інформацію чи були зазначені списки вилучені Прокуратурою Новоукраїнського району також не є можливим в зв`язку зі знищенням документів в зв`язку із закінченням строків зберігання за Переліком документів, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 23.12.2013 року №116. Отримати копії архівних документів КСП "Росія" (списку громадян, що є дадатком до державного акту на право колективної власності на землю КСП "Росія") у арбітражного керуючого, ліквідатора СВК "Росія", архівного відділу Новоукраїнської РДА, Новоєгорівської сільської ради та ДП "Кропивницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою, невдалося. ВВажає, що позивач мав право на земельну частку (пай), як член КСП "Росія", але при розпаюванні земель його не було включено до списку членів КСП, які мають право на земельну частку (пай), з невідомих причин, тому вирішив звернутися до суду за захистом порушеного права позивача, так як іншим чином вирішити дане питання неможливо.

Заяви, клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 03.04.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

26.05.2020 року надійшли поляснення від представника Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, просять відмовити в задоволенні позовних вимог в зв`язку з пропущенням строку позовної давності. Вважають, що позивач та його представник вводять суд в оману, так як в позові вказуютю, що позивач працював в КСП "Росія" в період з 25.01.1993 року та по 27.01.1997 року, а розпаювання земель КСП "Росія" проведено 30.08.1995 року, тобто на той час, згідно даних трудової книжки він працював та був членом КСП "Росія", а тому усвідомлював про те, що мав право на земельну часку (пай). Вважають твердження представника позивача, про те, що йому стало відомо про право на земельну частку (пай) лише в 2020 році з метою уникнення наслідків пропущеного строку позовної давності (а.с. 60-62).

29.05.2020 року надійшло заперечення представника позивача, в якому представник зазначив, що саме на час розпаювання земель КСП "Росія" позивач проходив строкову військову службу, а тому не був присутнім за загальних зборах членів КСП "Росія" і не міг подавати зауваження чи клопотання про його включення до списку. Не був обізнаний про список членів КСП "Росія". Інформація про можливу помилку при складенні списку громадян, що є дадатком до державного акту на право колективної власності на землю КСП "Росія" стала позивачу відома лише 13.02.2020 року, тому вважають, що позивач пропустив строк позовної давності з поважних причин та його порушене право підлягає захисту в судовому порядку.

Увалою від 29.05.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з обставин викладених в позовній заяві, та поясненях від 29.05.2020 року, надавши суду аналогічні пояснення, посилаючись на практику ЄСПЛ заначив, що позивач не повинен нести відповідальність за втрату документів.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки почтовою кореспонденцією та на електронну адресу сільської ради. Станом на 15.07.2020 року відзив до суду не подав. Заяв та клопотань не надіслав.

Представники третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Новоукраїнської РДА та Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надіслали заяви про розгляд справи у відсутність.

Фактичні обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання чи оспорювання.Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи письмові пояснення представника Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Згідно копії трудової книжки колгоспника серії УКР № 2058818 виданої 10.10.1993 року позивач ОСОБА_1 з 01.01.1993 року по 27.10.1997 року працював в КСП "Росія" (а.с. 9-11).

25 січня 1993 року ОСОБА_1 було прийнято в члени КСП "Росія", згідно відмітки трудової книжки, прийнято на підставі Протоколу №1 рішення загальних зборів від 25.01.1995 року (а.с.9).

Представник позивача вказав, що 30.08.1995 року відбулось розпаювання земель КСП "Росія", але доказ на підтвердження даних обставин в матеріаліх справи відстутній.

В період з з 26.12.1994 року по 14.12.1996 року позивач проходив військову службу, що підтверджується даними військового квитка НОМЕР_1 (а.с. 12-14).

Згідно даних довідки №Р-157/01-10/162 від 11.03.2020 року у докумантах архівного фонду є відомості про вихододні та заробітну плату ОСОБА_1 в період з лютого 1993 року по грудень 1994 року (а.с. 20зв).

Представник позивача вказав, що про право на отримання земельної ділянки, як член КСП "Росія" позивач дізнався лише в лютому 2020 року.

Згідно листа відділу у Новоукраїнському районі Головного управління Держгеокадастру №29-11-0.31-59/119-20 від 13.02.2020 року надати інформацію про включення ОСОБА_1 до списку громадян в списках членів КСП «Росія», що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю неможливо, оскільки в 2002 році прокурором Новоукраїнського району згідно акту вилучення було вилучено списки громадян-членів КСП "Росія" (а.с. 16).

Згідно листа-відповіді Новоукраїнської місцевої прокуратури №64.06-20 від 12.03.2020 року, встановити чи було вилучено списки громадян неможливо, в зв`язку зі знищенням документів в зв`язку із закінченням строків зберігання за Переліком документів, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 23.12.2013 року №116 (а.с.18).

Згідно довідки №Р-157/01-10/162 від 11.03.2020 року виданої трудовим архівом виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради, та довідки архівного відділу Новоукраїнської РДА №01-20/11 від 14.02.2020 року,відомості про прийняття у 1993 році та вихід з членів КСП "Росія" ОСОБА_1 у 1997 році, про призов його на військову строкову службу у 1994 році, про дату розпаювання земель КСП "Росія", про включення ОСОБА_1 до списку, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю, на зберігання до трудового архіву не надходили (а.с. 20, 22).

Згідно листа арбітражного керуючого Христенка В.В. №02-01/01/215 від 28.02.2020 року, також вбачається, що не має можливості надати інформацію щодо розпаювання земель КСП "Росія" та видачу ОСОБА_1 сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с. 24).

Отже інформація, щодо членства позивача в КСП "Росія" на період розпаювання земель колективної власності (1995 рік) наявна лише в трудовій книжкі позивача.

Відповідно до положень ст. 23 Земельного Кодексу України в редакції 1992 року, що діяла на момент розпаювання земель, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Відповідно до п. 1 Указу Президента України за N 720/95 від 08.08.95 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Зі змісту цієї норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Крім того, відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку.

В поясненнях представник позивача вказав, про відсутність його вини у втрачених матеріалах, які б слували доказами в справі, однак суд звертає увагу, що згідно довідки №Р-157/01-10/162 від 11.03.2020 року виданої трудовим архівом виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради (а.с. 20) відомості, на зберігання до трудового архіву не надходили, тобто вони не втрачені, а суд припускає, що таких відомостей не існує взагалі.

Крім того, суд звернув увагу, що запис видачі трудової книжки - 10.10.1993 року, є на 10 місяців пізнішим за дату прийняття в члени КСП "Росія" - 01.01.1993 року, також наявні два виправлення в написанні номеру військогово квитка (а.с. 9), та відсутність відмітки, щодо достовірності виправлень.

Оригінал трудової книжки позивач та його представник для огляду суду не надали.

Суд звертає увагу, що ВС неодноразово вже висловлював позицію з питанння, що трудова книжка підтверджує лише факт перебування в трудових відносинах і не є підтверджуючим документом про членство в колективному сільськогосподарському підприємстві.

Жодного іншого доказу, який би містив інформацію про прийняття в члени КСП, видачу та існування Сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім`я позивача ОСОБА_1 , або ж наявність його в списках громадян, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю КСП "Росія" стороною позивача суду не надано, тобто суд ставновив про відсутність вказаних доказів взагалі.

Су встановив, що взагалі відсутні докази, того, що ОСОБА_1 являвся членом КСП «Росія» та залишався членом КСП на час розпаювання земель - 30.08.1995 року, на дату отримання Державного акта на право колективної власності на землю КСП "Росія" Новоукраїнського району, ні позивачем, ні представником позивача не представлено.В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (рішення від 17 червня 2011 року, заява № 21037/05), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів

Суд не може прийняти, як належний та допустимий доказ трудову книжку з записом про прийняття в члени КСП, так як перебування в членстві віднесено виключно до компентенції зборів КСП, шляхом прийняття та виключення, тим паче, жодного доказу наявності ОСОБА_1 в списку членів КСП суду не надано, отже жодним чином не підтверджується факт його членства в КСП «Росія», а трудова книжка та архівна довідка підтверджують лише факт його праці та може свідчити не про членство в колективному сільськогосподарському підприємстві, а про наявність трудових відносин з ним.

Судова практика вказує, що якщо трудові відносини осіб з колективами виникли на підставі трудового договору, а не членства в цьому колективі, то вони не передбачають права на одержання у власність земельної частки (паю). Право на одержання частки землі мають лише члени таких колективів, які залишались у ньому на час приватизації землі.

Отже, належних доказів того, що позивач був членом КСП "Росія" позивачем та його представником суду не представлено, як і не представлено, що він залишався членом господарства на час розпаювання землі в КСП "Росія". Натомість аналізуючи матеріали справи вбачається, що на час розпаювання земель КПС «Росія» 1995 року позивач перебував на військовій службі та за відсутності Протоколу загальних зборів суд не може з`ясувати причину невнесення його до списку громадян, яких може бути безліч, наприклад, порушення дисципліни праці, нестача стажу праці та інше. Суд позбавлений можливості на даний час встановивти дійсні причини, однак достеменно вбачає відсутність доказів членства позивача КСП "Росія" на час розпаювання землі.

Відповідно до ст.ст. 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року), п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 8.08.1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Виходячи зі змісту вказаних вимог закону особа набуває права на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, долучених до Державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акту.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08, при розгляді справ про визнання права на земельну частку (пай) судам необхідно перевіряти наявність підстав, передбачених Указом Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям», відповідно до пункту 2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При цьому слід мати на увазі, що трудова книжка свідчить не про членство в КСП, СК чи САТ, а про наявність трудових відносин з ними.

Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 листопада 2019 року в цивільній справі №611/10/17.

Згідно до ст. 58 ЦПК України, належними доказами є докази, які містять інформація щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Отже, запис в трудовій книжці не є належним доказом перебування позивача в членах КСП "Росія".

Матеріали справи не містять доказів, що позивач на час розпаювання земель КСП "Росія" був членом КСП, як і відсутні в матеріалах справи переконливі докази фактичного набуття позивачем такого членства, включення чи виключення в члени КСП «Росія», також відсутні рішення загальних зборів Протоколу №1 від 25.01.1993 року про яке вказано в трудовій книжці та список громадян, який є додатком до Державного акту.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов"язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Отже враховуючи все вище зазначене, суд прийшов до висновку, що позивачем та його представником не надано доказів на підтвердження викладених в позові обставин, тому суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із недоведеністю факту порушенного прав позивача, за захистом якого він звернувся до суду, за відсутності доказів обгрунтування позовних вимог, зокрема відсутні докази перебування його в членах КСП "Росія" на час розпаювання земель.

Позиція суду, щодо порядку застосування строку позовної давності.

За положеннями ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Так, в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», зазначено, що вирішуючи питання застосування строків позовної давності, суди мають приділяти належну увагу такому поняттю як момент, з якого особа дізналася про порушення свого права, та керуватися доказами, які підтверджують його настання. Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Тобто, якщо суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення суду про відмову в задоволенні позову саме на цій підставі, а не через пропуск строку позовної давності. Якщо ж встановлено, що таке право порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд ухвалює рішення про відмову в позові у зв`язку із закінченням строку позовної давності. Якщо ж причину пропуску цього строку суд визнає поважною, порушене право повинно бути захищене. Саме загальна позовна давність застосовується до вимог, що стосуються захисту права власності та інших речових прав. Особливістю вирішення спору про захист порушеного права за умови пропуску строку позовної давності є те, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові лише за умови обґрунтованості позову, тобто за умови наявності порушеного права.

Таким чином, враховуючи роз`яснення, що містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 № 24-150/0/4-13, суд не застосовує строки позовної давності, оскільки позовні вимоги позивача є недоведеними, що є самостійною підставою для відмови у його задоволенні.

Крім того відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесенні судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай), в розмірі 5,10 умовних кадастрових гектарів, із земель колишнього колективного сільськогосподарського підприємства "Росія", для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за рахунок земель комунальної власності Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, відмовити за необгрунтованістю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 23.07.2020 року.

Головуючий: О. А. Гарбуз