ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» липня 2020 року

м. Харків

справа № 639/9412/16-ц

провадження № 22ц/818/3448/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивачки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»

треті особи Усов В.А ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 лютого 2020 року в складі судді Єрмоленко В.Б.

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», Комунального підприємства «Жилкомсервіс», треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Позовна заява мотивована тим, що 24 квітня 2016 року сталося залиття гарячою водою належної їм на праві власності квартири АДРЕСА_1 , внаслідок прориву безрізьбового з`єднання стояка гарячого водопостачання, що проходить через квартиру, розташовану поверхом вище, та підтверджується актом обстеження, в результаті чого їм завдано матеріальної та моральної шкоди.

Вказали, що саме у віданні Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», Комунального підприємства «Жилкомсервіс» знаходяться внутрішньобудинкові мережі теплопостачання, гарячого водопостачання і саме на них покладено обов`язок щодо їх утримання у належному технічному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту.

Зазначили, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт з ліквідації наслідків залиття квартири визначена звітом суб`єкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс» та складає 110 248,00 грн.

Вказали, що збитки завдані з вини відповідачів, як з балансоутримувача, що має здійснювати технічний контроль за станом житлового фонду та інженерного забезпечення, так і як з виконавця надання комунальних послуг, пов`язаних з технічним обслуговуванням внутрішньобудинкових систем теплопостачання, гарячого водопостачання, тому підлягають відшкодуванню в повному обсязі на їх користь.

Зазначили, що ОСОБА_2 також завдано моральної шкоди, оскільки через пошкодження квартири водою вона зазнала чимало переживань та душевних страждань, хвилювання та вимушена думати про відновлення стану свого єдиного житла, що тримає її у постійній нервовій та психологічній напрузі. Змінився інтер`єр квартири, оскільки сліди залиття мають усі приміщення, що створює дискомфорт, погіршує настрій. У квартирі відчувається сирість, волога, запах плісняви, що також викликає занепокоєння з приводу впливу цих факторів на стан здоров`я.

Вказали, що у квітні 2016 року ОСОБА_2 перенесла операцію, їй рекомендовано виключити фізичні навантаження, підняття важких предметів. Крім того, її син у зазначений період хворів на гострий риніт. Однак, нехтуючи рекомендаціями лікарів та хвилюючись за стан здоров`я сина, вона змушена була ліквідовувати наслідки залиття, знаходячись без води та електрики.

Крім того, залиття квартири змінило звичний уклад життя ОСОБА_2 , оскільки чимало часу вона витратила на поїздки до оцінювача, ЖЕД з метою визначення вартості робіт, отримання необхідних документів для підтвердження факту та розміру шкоди.

Просили стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», Комунального підприємства «Жилкомсервіс» солідарно на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заподіяну їм матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири у розмірі 110 248,00 грн, що складає вартість виконання ремонтно-відновлювальних робіт з ліквідації наслідків залиття квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», Комунального підприємства «Жилкомсервіс» солідарно на користь ОСОБА_2 компенсацію за заподіяну їй моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн та з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», Комунального підприємства «Жилкомсервіс» солідарно на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1653,68 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь позивачів у відшкодування майнової шкоди, заподіяної залиттям квартири, 110 248,00 грн, на користь ОСОБА_2 компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 7000 грн; стягнуто з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1102,25 грн, на користь ОСОБА_1 - 551,25 грн; в іншій частині у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити в повному обсязі, стягнувши матеріальну та моральну шкоду з Комунального підприємства «Жилкомсервіс».

Апеляційна скарга мотивована тим, що залиття квартири позивачок трапилось внаслідок того, що у квартирі АДРЕСА_2 , розташованій поверхом вище, де мешкає ОСОБА_6 з родиною, 25 лютого 2016 року замінено частину труби, при цьому використано неякісні матеріали, оскільки ОСОБА_6 відмовився від запропонованого підприємством обладнання, а запропонував свою трубу з пластика, придбав на власний ризик неперевірені матеріали та взяв на себе відповідальність за їх якість; в подальшому на стояку гарячої води у квартирі ОСОБА_6 з`явився дефект на придбаній ним гайці безрізьбового обжимного з`єднання, внаслідок чого і трапилося залиття його квартири та квартири позивачок. Вказав, що позивачки не зазначили, які саме роботи з ремонту стояка підприємство виконало неякісно, що призвело до залиття їхньої квартири; не надали доказів причинного зв`язку між діями чи бездіяльністю підприємства та руйнацією безрізьбового з`єднання стояка гарячого водопостачання. Зазначив, що він як теплопостачальна організація виконує не весь обсяг робіт з утримання будинків та прибудинкової території, а тільки роботи з технічного обслуговування та усунення аварійних ушкоджень. Натомість проведення поточного та капітального ремонтів цих систем, тобто обов`язок щодо заміни трубопроводів, строк експлуатації яких сплив, на нього не покладено та залишено його за Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» як управителем та балансоутримувачем будинку, на якого і має бути покладена відповідальність за залиття квартири позивачок. Вказав, що звіт визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт з ліквідації наслідків залиття квартир не є належним доказом, оскільки не надано підтвердження про наявність у оцінщика дозволу на проведення оціночної діяльності з дослідження будівельних матеріалів та конструкцій. Оцінювача не попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку; звіт ґрунтується на припущеннях та експертиза у справі не проводилась.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» необхідно залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що відповідальність за завдану позивачкам залиттям квартири матеріальну та моральну шкоду має бути покладено на Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», оскільки саме воно несе обов`язок щодо здійснення контролю за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, утримання в належному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкових мереж та вжиття заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласницями квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 24 травня 2002 року № 6-02-221915, зареєстровані та мешкають за цією адресою (а. с. 10, том 1).

24 квітня 2016 року близько 23:00 відбулося залиття квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через прорив безрізьбового з`єднання стояка гарячого водопостачання у квартирі АДРЕСА_2 , яка розташована над квартирою позивачок.

Як вбачається з акта обстеження від 27 квітня 2016 року, складеного комісією у складі начальника дільниці № 43 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Пилипець А.А., майстра дільниці № 43 Пилипова Д.А., старшого майстра Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» Шинкаренка А.С., підписаного ними та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 квітня 2016 року в квартирі АДРЕСА_1 сталося залиття гарячою водою через порив на безрізьбовому з`єднанні стояка гарячого водопостачання, який проходить через розташовану вище квартиру АДРЕСА_3 , туалет, ванну кімнату. АДРЕСА_4 на стелі та стінах житлових кімнат АДРЕСА_5 утворились сліди залиття у вигляді патьоків та плям, листами відшарувалися шпалери, стеля побілка, підлога паркет. У кухні на стелі та стінах є сліди залиття у вигляді патьоків та рудих плям. У туалеті та ванній кімнаті на стелі та стінах є сліди залиття, патьоки та руді плями. Розбухли вхідні двері, кухонні двері, вікна (рами), відсутнє електропостачання, залиті особисті речі та кухонні меблі (а. с. 19, том 1).

З висновку Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс» від 15 червня 2016 року № 4223/1 щодо визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт з ліквідації наслідків залиття квартири, розташованої на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_6 вбачається, що ринкова вартість таких робіт може складати 110 248,00 грн (а. с. 20-41, том 1).

Квартира АДРЕСА_2 , що розташована над квартирою позивачок, належить ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 102, том 1).

З акту обстеження від 22 квітня 2016 року вбачається, що залиття квартири АДРЕСА_2 трапилось 24 квітня 2016 року через порив на безрізьбовому з`єданні стояка гарячого водопостачання, що проходить через туалет квартири (а. с. 106, том 1).

Листом від 25 серпня 2016 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» повідомило ОСОБА_4 , що у підприємства відсутні правові підстави для відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, оскільки 24 лютого 2016 року на стояку гарячого водопостачання у квартирі АДРЕСА_7 дефект біля перекриття, з метою усунення якого працівниками підприємства замінена ділянка стояка від запірної арматури в підвалі до квартири АДРЕСА_2 . При виконанні цих робіт родина ОСОБА_6 відмовились від заміни ділянки в перекритті на чорну сталеву трубу, і власноруч придбали для виконання відповідних робіт низку матеріалів (пластикову трубу, роз`ємне з`єднання та гайку безрізьбового обжимного з`єднання для з`єднання пластикової труби з нержавіючою трубою стояку). Після закінчення робіт по заміні дефектної ділянки проведено її гідравлічне опресування, протікань при цьому не було, і 25 лютого 2016 року стояк підключено. Після практично двомісячного періоду роботи вказаного обладнання 24 квітня 2016 року о 23-40 год. на стояку гарячої води в квартирі АДРЕСА_2 з`явився дефект на придбаній гайці безрізьбового обжимного з`єднання, внаслідок чого і трапилося залиття квартири. Таким чином, шляхом відмови від запропонованого підприємством обладнання і придбання на власний ризик неперевірених матеріалів, вони взяли на себе відповідальність за їх якість, і відповідно вини підприємства в негативному наслідку їх використання при заміні дефектної ділянки немає (а. с. 105, том 1).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова у справі № 639/7313/16-ц від 03 квітня 2019 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року, позов ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про відшкодування шкоди задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кошти у відшкодування матеріальної шкоди у розмірі по 25 514,00 грн кожному та моральної шкоди по 7000,00 грн ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та 5000,00 грн ОСОБА_5 (а. с. 89-99, том 2).

При розгляді вказаної справи встановлено, що залиття сталося внаслідок неналежного стану внутрішньобудинкових систем централізованого опалення та гарячого водопостачання у будинку, технічне обслуговування якого покладено на Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», його винних дій (протиправної бездіяльності), а тому саме з нього і стягнуто матеріальну та моральну шкоду на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Будинок АДРЕСА_8 відноситься до будинків, внутрішньобудинкові системи яких потребують капітального ремонту, про що Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» повідомляло Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» листом від 11 лютого 2015 року № 82/47 (а. с. 9-11, том 2).

Відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частин другої, четвертої, шостої статті 19 вказаного Закону учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до статті 13 вказаного Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 визначено статус Комунального підприємства «Жилкомсервіс» як управителя будинків, а Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - як виконавця послуг з їх утримання (а. с. 87, том 1).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управителем є особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом будинків і споруд (далі-управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Згідно статті 21 вказаного Закону виконавець зобов`язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Стаття 29 вказаного Закону визначає, що договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Частиною другою статті 24 вказаного Закону встановлено, що балансоутримувач зобов`язаний укладати договір з власником (співвласниками) на утримання на балансі відповідного майна; утримувати на балансі майно, визначене договором з власником (співвласниками); вести бухгалтерську, статистичну та іншу, передбачену законодавством звітність відповідно до законодавства; забезпечувати управління майном власними силами або укладати договір з юридичною особою на управління майном; забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; забезпечити належну експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі.

Відповідно до пунктів 5, 6 частини другої статті 24 Закону балансоутримувач зобов`язаний забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил, а також забезпечити належну експлуатацію та утримання майна, що передане на його баланс.

Підпунктом 8 частини другої статті 25 Закону встановлено обов`язок управителя забезпечувати здійснення профілактичних, поточних, капітальних та аварійних ремонтів відповідно до встановлених стандартами, нормативами, нормами і правилами вимог щодо строків та регламентів.

Відповідно до положень статті 25 Закону управитель має право, зокрема, укладати договори з виробниками, виконавцями, споживачами в порядку, встановленому законом.

13 лютого 2012 року Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» уклало з Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» в новій редакції договір № 15/1 на технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення та гарячого водопостачання: мережі, арматура на них, прилади та обладнання, які розміщені в межах будинку, та виконання робіт з усунення аварійних ушкоджень на внутрішньобудинкових системах (а. с. 81-86, том 1).

Так, за пунктами 2.1.2., 2.3.3, 2.3.5. договору № 15/1 в редакції від 13 лютого 2012 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» зобов`язалося своєчасно та в повному обсязі проводити підготовку внутрішньобудинкових систем до експлуатації в осінньо-зимовий період; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені цим договором, а Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» - проводити перерахування коштів за виконані роботи виконавцю на умовах, передбачених цим договором.

Обов`язок Комунального підприємства «Жилкомсервіс» щодо обслуговування внутрішньоквартирних систем теплопостачання вказаним договором не передбачений.

Як вбачається з матеріалів справи залиття квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мало місце 24 квітня 2016 року в результаті прориву безрізьбового з`єднання стояка гарячого водопостачання у квартирі АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище квартири позивачок.

Матеріали справи не містять доказів того, що залиття квартири позивачок сталося з вини відповідача Комунального підприємства «Жилкомсервіс», як управителя будинку, адже договором від 13 лютого 2012 року, укладеним між Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» та Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі», відповідальність за належний технічний стан внутрішньобудинкових систем покладено саме на Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі».

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, обґрунтовано виходив із того, що залиття квартири позивачок сталося внаслідок протиправної бездіяльності Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», що полягала у не забезпеченні належного стану внутрішньобудинкових систем центрального опалення та гарячого водопостачання у будинку, технічне обслуговування яких покладено на Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», а тому, враховуючи обставини, за яких сталося залиття квартири, а також умови укладеного між відповідачами договору, саме з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» підлягає стягненню сума завданої майнової та моральної шкоди.

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» не виконало свої обов`язки з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в частині технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення та гарячого водопостачання, усунення аварійних ушкоджень, хоча рішеннями органу місцевого самоврядування та умовами укладеного між Комунальним підприємством «Жилкомсервіс», як управителем будинків, з Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» як виконавцем послуг з утримання будинків, обов`язок щодо здійснення контролю за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, утримання в належному технічному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкових мереж та вжиття заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій покладено на Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», а тому і відповідальність покладається саме на нього. Тобто діяльність з утримання, обслуговування і використання мереж опалення у вказаному будинку здійснює саме Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», яке зобов`язано підтримувати мережу з централізованого опалення у належному та безпечному стані.

Зазначений висновок узгоджується із висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 638/9832/15-ц (провадження № 61-3280зпв18), від 20 червня 2019 року у справі № 645/3270/15-ц (провадження № 61-11943св18), від 07 лютого 2018 року у справі № 639/101/17 (провадження № 61-46487св18), від 10 липня 2019 року у справі № 640/9533/15 (провадження № 61-14135св18), від 12 березня 2020 року у справі № 640/20533/16-ц (провадження № 61-27366св18), від 28 травня 2020 року у справі № 640/419/17 (провадження № 61-32844св18) щодо застосування вказаних норм права.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що залиття квартири позивачок трапилось внаслідок того, що у квартирі АДРЕСА_2 , розташованій поверхом вище, де мешкає ОСОБА_6 з родиною, ІНФОРМАЦІЯ_2 лютого 2016 року замінено частину труби, при цьому використано неякісні матеріали, оскільки ОСОБА_6 відмовився від запропонованого підприємством обладнання, а запропонував свою трубу з пластика, придбав на власний ризик неперевірені матеріали та взяв на себе відповідальність за їх якість, є безпідставними, оскільки ремонтні роботи у квартирі ОСОБА_6 проводились саме робітниками Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» та доказів несанкціонованого втручання власниками квартири АДРЕСА_2 самостійно у систему теплопостачання будинку не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачки не зазначили, які саме роботи з ремонту стояка підприємство виконало неякісно, що призвело до залиття їх квартири, не надали доказів причинного зв`язку між діями чи бездіяльністю підприємства та руйнацією безрізьбового з`єднання стояка гарячого водопостачання, є необґрунтованими, оскільки на Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» покладено обов`язок щодо здійснення контролю за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, утримання в належному технічному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкових мереж та вжиття заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, який ним не виконано належним чином.

Твердження Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» щодо того, що він як теплопостачальна організація виконує не весь обсяг робіт з утримання будинків та прибудинкової території, а тільки роботи з технічного обслуговування та усунення аварійних ушкоджень, натомість проведення поточного та капітального ремонтів цих систем, тобто обов`язок щодо заміни трубопроводів, строк експлуатації яких сплив, на нього не покладено та залишено його за Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» як управителем та балансоутримувачем будинку, на якого має бути покладена відповідальність за залиття квартири позивачок, судова колегія відхиляє.

Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» не доведено, що шкоду завдано балансоутримувачем, оскільки зазначеним вище договором відповідальність за належний технічний стан внутрішньобудинкових систем покладено саме на Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі».

Матеріали справи містять докази того, що залиття квартири позивачок трапилось в результаті прориву безрізьбового з`єднання стояка гарячого водопостачання у квартирі АДРЕСА_2 , де за два місяці до цього Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» здійснювало ремонтні роботи, тому його посилання на обов`язок Комунального підприємства «Жилкомсервіс» щодо заміни трубопроводів, строк експлуатації яких сплив, не можуть бути взяті до уваги.

Аргументи апеляційної скарги, що звіт визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт з ліквідації наслідків залиття квартир не є належним доказом, оскільки не надано підтвердження про наявність у оцінщика дозволу на проведення оціночної діяльності з дослідження будівельних матеріалів та конструкцій, оцінювача не попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, звіт ґрунтується на припущеннях, є безпідставними, оскільки не свідчать про неналежність та недопустимість зазначеного звіту як письмового доказу. Відповідач не був позбавлений можливості надати докази на спростування суми відшкодування матеріальної шкоди, визначеної у вказаному звіті, однак таким правом не скористався. З клопотаннями щодо призначення експертизи з цього питання відповідач ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не звертався.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 лютого 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 20 липня 2020 року.