ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5867/20 Справа № 203/2858/18 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2020 року по цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департамент державної архітектурно - будівельної інспекції у Дніпропетровській області, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, визнання договору іпотеки недійсним, скасування запису про право власності, усунення перешкод у користуванні майном,-

В С Т А Н О В И Л А:

16 серпня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, визнання договору іпотеки недійсним, скасування запису про право власності, усунення перешкод у користуванні майном. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що будинок АДРЕСА_1 належить територіальній громаді міста. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2012 за ОСОБА_3 у порядку набувальної давності було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу від 28.12.2012 квартиру було відчужено ОСОБА_2 , який 13.09.2016 за договором купівлі-продажу продав її ОСОБА_4 (позивач до зміни прізвища). 23.05.2016 рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2012 було скасоване і у задоволенні позову відмовлено. У подальшому квартиру було реконструйовано з видачею декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Крім того, 28.12.2017 між відповідачем та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, за яким останній є іпотекодержателем спірної квартири за укладеним між ними правочином. Викладені обставини (вибуття майна з володіння позивача без його волі) стали причиною звернення позивача до суду з позовом про витребування спірної квартири з незаконного володіння відповідача, скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 26.08.2016, визнання недійсним договору іпотеки від 28.12.2017, скасування записів про право власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , усунення перешкод у користуванні майном шляхом зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку у спірній квартирі (т. 1 а.с. 2 - 11).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2020 року позов Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, визнання договору іпотеки недійсним, скасування запису про право власності, усунення перешкод у користуванні майном задоволено частково. Витребуване з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради нежитлове приміщення № 1 у житловому будинку літ. А-2 на 2 поверсі (1 - коридор, 2 - коридор, 3 - комора, 4 - приміщення, 5 - приміщення, 6 - побутова) загальною площею 47,4 м2, розташоване у будинку АДРЕСА_4 . Скасовано внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про право власності: -від 31 липня 2012 року №; -від 04 березня 2013 року №; -від 13 квітня 2016 року №. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради компенсацію судових витрат у сумі 7048,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою. Просить, скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені цих вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що будинок АДРЕСА_4 ) є багатоквартирним і належить Дніпровській міській раді.

30 січня 2012 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №2-3487/11 ухвалене рішення, яким за ОСОБА_3 у порядку набувальної давності визнано право власності на квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 47,3 м2, житловою площею 22,0 м2 (т. 1 а.с. 15, 22, 23).

28 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, за яким останній придбав спірну квартиру. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. (реєстровий номер - 5616) (т. 1 а.с. 13).

26 серпня 2016 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області за результатами проведеної ОСОБА_2 реконструкції спірної квартири видано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І - ІІІ категорії складності, №ДП04, згідно з якою спірне майно було змінено на об`єкт нежитлової нерухомості - нежитлове приміщення №1 у житловому будинку літ. А-2 на 2 поверсі (1 - коридор, 2 - коридор, 3 - комора, 4 - приміщення, 5 - приміщення, 6 - побутова) загальною площею 47,4 м2 (т. 1 а.с. 16 - 21).

23 травня 2016 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2012 скасоване з відмовою ОСОБА_3 у позові (т. 1 а.с.24 - 26).

13 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (відповідач) укладено договір купівлі-продажу, за яким останній придбав спірне нерухоме майно. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. (реєстровий номер - 3794) (т. 1 а.с. 27).

21 лютого 2017 року відповідач змінив прізвище на « ОСОБА_5 » (т. 2 а.с. 20).

28 грудня 2017 року між відповідачем та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за яким останній набув право іпотекодержателя спірного нерухомого майна. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. і зареєстрований у реєстрі за №1016 (т. 2 а.с. 4 - 8).

Судом першої інстанції встановлено, що набуття ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру відбулася у протиправний спосіб - на підставі судового рішення, що згодом було скасоване як незаконне.

Викладене, безумовно, свідчить про те, що ОСОБА_3 не набув права власності на спірне нерухоме майно у спосіб та порядку, визначені законом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині витребування майна, суд першої інстанції виходив із того, що спірний об`єкт нерухомості вибув з володіння власника поза його волею, а тому пред`явлення позову до добросовісного набувача (відповідача) про витребування цього майна на підставі ст. 388 ЦК відповідає вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування запису державної реєстрації, суд першої інстанції виходив із того, що судове рішення, на підставі якого ОСОБА_3 набув право власності на спірне нерухоме майно, було скасоване як незаконне, отже вимоги про скасування запису від 31.07.2012 № про його право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та подальших записів про перехід цього права до ОСОБА_2 (№ від 04.03.2013) та відповідача (№ від 13.04.2016) також підлягають задоволенню.

Відмовляючи в решті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, звернувшись з позовом про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації та визнання договору іпотеки недійсним, не виклав у ньому відповідні доводи, що пов`язані з такими вимогами, а також не зазначив жодних правових підстав для їх задоволення. Відтак, зважаючи на необґрунтованість позову в цій частині, а також абсолютну відсутність доводів на користь зазначених вимог, суд не знаходить підстав для їх задоволення. Що стосується вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку у спірному приміщенні, то суд першої інстанції виходив із того, що згідно з позовною заявою єдиним відповідачем у справі є ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 , до якого й висунуто вказану вимогу, набув процесуального статусу третьої особи, що не заявляє самостійних позовних вимог. Клопотань про заміну відповідача у справі або про залучення до участі у справі інших співвідповідачів протягом розгляду справи від позивача не надходило. З огляду на викладене, суд першої інстанції вважав безпідставними вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку у спірному приміщенні.

Рішення суду оскаржується в частині задоволених позовних вимог, а тому в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Проте, погодитися з таким висновком суду, колегія суддів не може.

Відповідно до ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції не надав оцінки доводам відповідача про неналежність позивача та не звернув уваги на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2018 року по справі № 203/5561/16 за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОК-К", про визнання недійсними правочинів, визнання недійсними свідоцтв про право власності на майно, звільнення земельної ділянки, скасування державної реєстрації прав власності на майно, в якій встановлено, що в обґрунтування своїх вимог Дніпровською міською радою не було надано жодного належного достовірного, належного та допустимого доказу, що земельна ділянка за адресою по АДРЕСА_4 взагалі належить Дніпровській міській раді та віднесена до земель комунальної власності відповідно до вимог ст. 80 ,83 ЗК України та ст. ст. 26, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Водночас, згідно карти володіння денаціоналізованим нерухомим майном від 13 жовтня 1922 року, реєстраційний №2256, всі будівлі, розташовані за адресою АДРЕСА_4 ) були передані у власність громадянки ОСОБА_13 .

Крім того, згідно виписки із актів земельної реєстрації на земельну дільницю в м. Дніпропетровську, земельна ділянка по АДРЕСА_4 , площею 1576 м2, відповідно до картки 13/Х-1922 року реєстраційний №2256, у 1932 році була передана у власність громадянки ОСОБА_13 .

Тобто, із вищенаведеного фактично вбачається, що спірна земельна ділянка з 1932 року перебувала у приватній власності ОСОБА_13 , а також в подальшому відчужувалась неодноразово іншими фізичними особами і з 1932 року вважається саме приватною власністю громадян, а не комунальною, як зазначає в своєму позові ДМР.

Також, в ході перегляду оскаржуваного рішення, судом апеляційної інстанції постановлено ухвалу від 13 червня 2018 року щодо витребування від Дніпровської міської ради інформації щодо:

- коли саме та на підставі яких документів земельна ділянка за адресою по АДРЕСА_4 вибула з приватної власності фізичних осіб та була передана Територіальній громаді м. Дніпра?;

- чи були скасовані карта володіння денаціоналізованим нерухомим майном від 13 жовтня 1922 року, реєстраційний №2255 та виписка із актів земельної реєстрації на земельну дільницю в м. Дніпро, відповідно до яких земельна ділянка по АДРЕСА_4 до АДРЕСА_4 , площею 1576 кв.м, разом з усіма будівлями у 1932 році була передана у власність громадянці ОСОБА_14 ?

25 вересня 2018 року за вх. №22ц-23951 від Дніпровської міської ради надійшли пояснення щодо витребуваної інформації, згідно яких представник позивача пояснив, що вищевказані документи, зокрема, карта володіння денаціоналізованим нерухомим майном від 13 жовтня 1922 року, реєстраційний №2255 та виписка із актів земельної реєстрації на земельну дільницю в м. Дніпро, відповідно до яких земельна ділянка по АДРЕСА_4 , площею 1576 кв.м, разом з усіма будівлями у 1932 році була передана у власність громадянці ОСОБА_14 на зберіганні у Дніпровській міській раді не знаходяться і відомості щодо їх прийняття та видачі - відсутні.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та встановлені обставини судом апеляційної інстанції в постанові Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2018 року при перегляді рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2018 року, колегія суддів дійшла висновку, що в Дніпровської міської ради як станом на момент звернення до суду першої інстанції із даним позовом, так і на час перегляду справи в апеляційному суді Дніпропетровської області відсутні будь-які документи, які підтверджували факти стосовно того, що, по-перше спірна земельна ділянка є комунальною власністю, а, по-друге, що Дніпровська міська рада є власником земельної ділянки по АДРЕСА_4 на якій було зведено самочинне будівництво ОСОБА_7 , у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що позов пред`явлено до суду неналежним позивачем.

Окрім цього Ухвалою Апеляційного Дніпропетровської області від 13.06.2018 року було витребувано у Дніпровської міської ради інформацію стосовного того коли саме та на підставі яких документів земельна ділянка за адресою АДРЕСА_4 вибула з приватної власності фізичних осіб та була передана територіальній громаді м. Дніпро та чи були скасовані карта володіння денаціоналізованим нерухомим майном від 13 жовтня 1922 року та виписка із актів земельної реєстрації на земельну ділянку в м .Дніпро, відповідно до яких земельна ділянка по АДРЕСА_4 разом з усіма будівлями у 1932 році була передана у власність громадянці ОСОБА_14 .

На поставлені питання до апеляційного суду надана відповідь, що в Дніпропетровській міській раді такі документи не зберігаються та відсутні відомості щодо їх прийняття та видачі. Документи які б свідчили про перехід права власності від ОСОБА_13 до територіальної громади до суду апеляційної інстанції не надано.

В суді апеляційної інстанції третя особа ОСОБА_9 також підтвердила, що земельна ділянка, на якій знаходиться спірне нерухоме майно, була виділена у приватну власність її родичам. Документи, які підтверджують дану обставину у неї маються, однак до суду апеляційної інстанції вона надати їх не може, оскільки зберігаються вони в іншому місці.

Таким чином вбачається, що право комунальної власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_4 було припинено ще у 1932 році і до цього часу дана земельна ділянка є саме приватною власністю громадян, що підтверджується документами, наданими апелянтом до суду апеляційної інстанції.

Позивачем не доведено, що порушені інтереси держави у вигляді територіальної громади і що ці порушені інтереси треба захищати саме у такий визначений спосіб щодо спірної земельної ділянки (том 1 а.с. 184-187).

Особи, які є власниками спірної земельної ділянки, не позбавлені права особисто звернутися до суду за захистом своїх порушених прав чи інтересів.

Відповідно до ч. 24 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув.

Об`єктом спору в цивільній справі №203/5561/16 була земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

В даній цивільній справі спірним є право власності на квартиру АДРЕСА_5 , який розташований на земельній ділянці, право позивача на яку не підтверджено.

З урахуванням встановлених обставин в постанові Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.09.2018 та відповідно до ст. 388 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку, що позивач є неналежним, оскільки останнім не надано доказів, що він є власником спірного майна ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 259, 367, 369, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2020 року в частині задоволення позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування запису про право власності - скасувати.

В задоволені позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування запису про право власності - відмовити.

Стягнути з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 10572 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: