КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 липня 2020 року місто Київ

Справа № 753/20822/14

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Нежури В.А.,

Сержанюка А.С.

секретар судового засідання: Малашевський О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Кушнір Валерії Дмитрівни на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва, у складі судді Каліушко Ф.А., від 17 лютого 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі ПАТ «Альфа-Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 022 000,23 грн, що складається з суми основної заборгованості у розмірі 965 436,41 грн, процентів за користування кредитними коштами у розмірі 54 310,22 грн та пені у розмірі 2 253,60 грн.

Позивач вказав, що відповідно до умов укладеного між ним та ОСОБА_1 кредитного договору, відповідач зобов`язалася здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі. В якості забезпечення виконання нею своїх зобов`язань за умовами кредитного договору, між ним та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Однак, відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором та договором поруки не виконали, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути з урахуванням нарахованих відсотків за користування кредитними коштами та пені.

Ухвалою районного суду від 13 січня 2015 року провадження у даній справі в частині вимог до ОСОБА_2 закрите.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість по кредитному договору у розмірі 1 022 000, 23 грн, яка складається з суми основної заборгованості у розмірі 965 436, 41 грн, процентів за користування кредитними коштами у розмірі 54 310, 22 грн та пені у розмірі 2 253, 60 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Кушнір В.Д. із заочним рішенням суду не погодилася та подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог та вирішити питання про розподіл судових витрат. Послалася на порушення судом норм процесуального та матеріального права і неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, на думку колегії суддів, зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючі позовні вимоги банку, районний суд мотивував своє рішення обґрунтованостю позову.

Проте, на думку колегії суддів, районним судом залишено поза увагою таке.

29 серпня 2006 року між акціонерним комерційним банком (далі також - АКБ) «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2600/0806/88-013, відповідно до умов якого, банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 100 тис. доларів США на строк користування до 27 серпня 2016 року, а відповідач зобов`язалася повернути наданий кредит, сплатити відсотки у розмірі 13,8% річних та платежі за кредитом у встановлений у договорі строк в повному обсязі.

Відповідно з п. 3.1 цього договору погашення кредиту та оплата відсотків за його користування здійснюється в порядку та строки згідно графіку повернення кредиту і сплати відсотків, наведеному у Додатку № 1, який є невід`ємною частиною даного договору.

АКБ «ТАС-Комерцбанк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі та, відповідно до п. 1.1 договору, здійснив видачу кредитних ресурсів у розмірі 100 тис. доларів США.

В подальшому умови договору за згодою сторін були неодноразово змінені.

Так, 30 квітня 2009 року, відповідно до договорів про внесення змін і доповнень № 1 і № 2, до кредитного договору № 2622/0806/88-013 від 29 серпня 2006 року (далі також - договір) відкрите акціонерне товариство (далі також - ВАТ) «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за договором становить 73 955 доларів США та що, прострочена заборгованість за кредитним договором відсутня, а також внесено інші зміни до раніше укладеного договору.

27 квітня 2011 року і 08 липня 2011 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено договори про внесення змін та доповнень № 3 і № 4 до договору, відповідно до яких сторони домовились, що з урахуванням п. 2 цього договору про внесення змін та доповнень розмір строкової заборгованості за кредитом, що відображена на позичковому рахунку позичальника № НОМЕР_1 , складає 78571,73 доларів США, погодили новий строк користування кредитом до 27 серпня 2026 року включно та внесли інші зміни до договору.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до п. 2 якого, в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «Сведбанк» продає ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги за кредитами, що забезпечує виконання боргу або будь-якого іншого зобов`язання, внаслідок чого ПАТ «Альфа-Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) (а.с. 27 - 34).

Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, позивач набув право вимоги за кредитним договором № 2622/0806/88-013 від 29 серпня 2006 року (а.с. 39)

Положеннями ч. 1- 4 ст. 12 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з вимогами частини 5 даної статті ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до основоположних засад цивільного судочинства щодо диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1- 2 ст. 13 ЦПК України).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, на думку колегії суддів, позивачем, в порушення положень ст. 12, 81 ЦПК України, обставин, які мають значення для справи і на які він послався як на підставу своїх вимог або заперечень, перед судом не доведено.

Як видно зі справи, позивач, на підтвердження позовних вимог щодо наявності у відповідачів станом на 05 листопада 2014 року простроченої заборгованості за кредитом на загальну суму 1022000,23 грн перед ним, долучив до позову копії: кредитного договору № 2622/0806/88-013 від 29 серпня 2006 року, додатку № 1 до договору, договору про внесення змін і доповнень № 1 до договору від 30 квітня 2009 року, договору про внесення змін і доповнень № 2 до договору від 30 квітня 2009 року, договору про внесення змін і доповнень № 3 до договору від 27 квітня 2011 року, договору про внесення змін і доповнень № 4 до договору від 08 липня 2011 року, договору поруки № 2622/0806/88-013-Р-1 від 27 квітня 2011 року, заяви-анкети на отримання кредиту, паспортів та довідок про присвоєння ідентифікаційних номерів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім того, ПАТ «Альфа-Банк» долучено до позову поганої якості фотокопію виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року та договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, а також витяг з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року.

Однак, доказів на підтвердження загальної суми заборгованості ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором, яка була придбана ПАТ «Альфа-Банк» 25 травня 2012 року задоговором купівлі-продажу прав вимоги, станом на вказану дату, позивачем до суду не надано.

Між тим, відповідач по справі стверджувала, що станом на 15 червня 2012 року заборгованість по договору нею була погашена, більш того, на вказаний час існувала переплата у розмірі 4 713, 68 доларів США та на підтвердження вказаних обставин надала суду оригінали квитанцій.

Колегія судів, на виконання вимог ст. 12 ЦПК України,зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяла сторонам врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між ними, роз`яснила учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяла учасникам судового процесу в реалізації ними їхніх процесуальних прав, а також приймала заходи щодо запобігання зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

На виконання своїх процесуальних прав та обов`язків представником позивача до суду було, надано лише виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 15 червня 2012 року по 05 листопада 2012 року, разом з цим, доказів, на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором 2622/0806/88-013 від 29 серпня 2006 року станом на дату укладання договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, так надано і не було що позбавляє суд можливості встановити обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи.

Крім того, розрахунок заборгованості за кредитом у валюті договору, станом на 05 листопада 2014 року суперечить умовам договору від 30 квітня 2009 року про внесення змін та доповнень № 3 до кредитного договору № 2600/0806/88-013 від 29 серпня 2006 року.

Наведене районним судом було залишене поза увагою, тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на думку колегії суддів, слід задовольнити частково, а заочне рішення районного суду, на підставі п. 2) ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасувати і ухвалити нове судове рішення, про відмову в задоволені позову.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім того, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ч. 6 ст. 259, ст. 268, п. 2) ч. 1 ст. 374, п. 2) ч. 1 ст. 376, ст. 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Кушнір Валерії Дмитрівни задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення,

У задоволені позову публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 481, 10 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. У випадках визначених ст. 389 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше, як за п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Судді: С.В. Лівінський,

В.А. Нежура,

А.С. Сержанюк