КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/5232/2020 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційні скарги Публічного акціонерного товариств «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на рішення Шевченківського районного суду м.Києві від 30 жовтня 2019 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа - Сколівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року ОСОБА_1 пред`явив в суді названий позов посилаючись на те, що між ним та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено поговір іпотеки №1-121-2005 від 07.11.2005 року зареєстрований № 5314, предметом іпотеки якого є земельні ділянки. Постановою про відкриття виконавчого провадження №52478505 від 04.10.2016 року, було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса №2282 виданого 07.09.2007 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю., згідно якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: с. Тухля, Сколівського району, Львівської області, кадастровий номер 624587800:01:029:0045; земельну ділянку площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: с. Волосянка, Сколівського району, Львівської області, кадастровий номер 624580800:01:014:0193; земельну ділянку площею 0,0760 га, яка розташована за адресою: с. Золосянка, Сколівського району, Львівської області, кадастровий номер 624580800:01:014:0307.

Позивач оспорює виконавчий напис нотаріуса з таких підстав.

По-перше вважає, що заборгованість не є безспірною. Боржник ТОВ «ПРОМТЕК» постановою господарського суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2010 року у справі № Б29/198-10 визнаний банкрутом, отже зобов`язання за кредитним договором припинились.

Крім того, оскільки в ході ліквідаційної процедури боржника було частково погашено вимоги відповідача за кредитним договором в розмірі 21268 грн., тому розмір вимог, зазначений у виконавчому написі не є безспірним.

Крім того, позивач не отримував від нотаріуса чи відповідача письмової вимоги про усунення порушень, що є обов`язковою умовою, яку має перевірити нотаріус при вчиненні виконавчого напису.

З огляду на те, що в матеріалах виконавчого провадження міститься тільки розрахунок суми заборгованості боржника станом на 12.09.2007 року, виконаний відповідачем, позивач вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував первинних документів щодо видачі позики та здійснення її часткового погашення, відтак у нього не було підстав вважати, що розмір заборгованості боржника перед відповідачем є безспірною. З врахуванням наведеного, позивач вважає, що є достатні підстави вважати виконавчий напис таким, що вчинений приватним нотаріусом з порушенням норм чинного законодавства та таким, що не підлягає виконанню.

Просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом міського нотаріального кругу Маймор С.Ю. від 27 вересня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 2282.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 31 жовтня 2019 року позов задоволено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2020 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на користь ОСОБА_1 768,40 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з такими рішеннями суду,відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що банк відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України заявив про застосування строку позовної давності по пред`явленому ОСОБА_1 позову у даній справі, проте в рішенні суду відсутня оцінка цієї заяви.

Також Банку стало відомо, що позивач значно раніше, ніж було обґрунтовано в позовній заяві, знав про вчинений виконавчий напис, який ним оспорюється, і це підтверджує його недобросовісність та зловживання процесуальними правами.

При пошуку стану розгляду справи за прізвищем, ім`ям та по батькові позивача на сайтіСудова влада Україна представником Банку отримана інформація згідно якої 18.02.2008 до Сколівського районного суду Львівської області надійшов позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області та Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛ-СВІТ» про скасування експертних висновків оцінки земельних ділянок та зобов`язання залучити до проведення повторної експертної оцінки земельних ділянок іншого суб`єкта оціночної діяльності. (справа № 2-а-8/2010)

Ухвалою Сколівського районногосуду Львівської області від 02.12.2010 позовназаява ОСОБА_1 повернута позивачеві, оскільки така справа не підсудна цьому суду. Із вказаної ухвали суду вбачається, що позивач звернувся в суд із адміністративним позовом, в якому просив скасувати експертні висновки ТзОВ «ГАЛ-СВІТ» щодо ринкової вартості земельної ділянки площею 0,1450 га,0,0600 га. та 0,0760 га. у с. Волосянка Сколівського району, земельної ділянки площею 0,2500 га у с. Тухля Сколівського району, які належать позивачу, а також зобов`язати відділ ДВС Сколівського РУЮ залучити для проведення повторної експертної оцінки зазначених земельних ділянок іншого суб`єкта оціночної діяльності. Пред`явлення такого адміністративного позову ОСОБА_1 до суду 18.02.2008 відбулося під час першого предявлення виконавчого напису до виконання. Наведеним підтверджується, що позивач знав про вчинений виконавчий напис ще до 18.02.2008 року, дати, коли його адміністративний позов надійшов до суду.

Банк не міг надати ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 02.12.2010 та інформацію про дату надходження адміністративного позову до суду із відзивом на позов до закінчення підготовчого засідання у даній справі оскільки така ухвала Сколівського районного суду Львівської області Банку не направлялась, Банк не був учасником справи, Банк дізнався про них після ухвалення судом рішення у данійсправі.

Отже, такими доказами підтверджено, що позивач знав про вчинення виконавчого напису ще після винесення першої постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.10.2007 ВП № 5166257 з примусового виконання виконавчого напису № 2282 від 27.09.2007, вчиненого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю., про що було зазначено у відзиві, проте на час підготовки відзиву Банку не було відомо про адміністративний позов позивача із оскарження оцінки.

Також при пошуку стану розгляду справ за прізвищем, ім`ям та по батькові позивача на сайтіСудова влада Україна https://court.gov.ua/fair/ представником Банку отримана інформація відповідно до якої 04.05.2012 надійшла до Сколівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Банку про припинення іпотеки. А при завантаженні рішень суду у справі №1320/208/2012 провадження №2/1320/316/12 виявлено ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 01.06.2012 про забезпечення позову відповідно до якої судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 01.06.2011 (допущено описку, правильно читати 01.06.2012) подав заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що ВДВС Сколівського районного управління юстиції Львівської області на підставі виконавчого напису № 2282 від 27.09.2007 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.03.2012 року, згідно якої накладено арешт на земельну ділянку в с.Тухля Сколівського району Львівської області площею 0,25га, кадастровий номер :01:029:0045, та земельні ділянки площею 0,06га, кадастровий номер :01:014:0193, і площею 0,076 га, кадастровий номер 0:01:014:0307, які знаходяться у с. Волосянка Сколівського району Львівської області, належать позивачу та є предметом іпотеки, у зв`язку з цим позивач просить у поданій заяві про забезпечення позову до набрання рішенням суду законної сили зупинити дію постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.03.2012 року винесену державним виконавцем ВДВС Сколівського РУЮ, зупинити виконавче провадження по виконанню виконавчого напису № 2282 від 27.09.2007 року та заборонити державному виконавцеві ВДВС Сколівського РУЮ Львівської області вчиняти будь які дії по виконанню зазначеного виконавчого напису. Ухвалою суду заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково, зупинено виконавче провадження ВП № 31762300 по виконанню виконавчого напису № 2282 від 27.09.2007 року.

Отже, наведені обставини та додані докази свідчать про те, що позивач знав про вчинений виконавчий напис також до 01.06.2012 - дати подання заяви про забезпечення позову. Банк не міг надати таку ухвалу суду від 01.06.2012 та інформацію про дату коли позивач знав провчинений виконавчий напис, оскільки заяву про забезпечення позову не отримував та текст заяви свідчить про те, що копія ухвали не направлялась Банку.

Тому наведена у відзиві Банку ухвала Сколівського районного суду Львівської області від 29.10.2013 у справі № 453/944/13-ц, номер провадження 2/453/379/13 якою підтверджено, що ОСОБА_1 ще 18.06.2013 звернувся із позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і що такий позов залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (копія ухвали була додана до відзиву) як виявилось не визначає дату, коли позивач дізнався про вчинення виконавчого напису, оскільки судовими рішеннями у справах № 2а-8/2010 р. та № 1320/208/2012 за участю позивача підтверджено, що ОСОБА_1 знав про виконавчий напис з 2008 року та до 01.06.2012, оскільки вживав заходи забезпечення позову для зупинення виконання виконавчого напису, який оспорюється. Також наведені обставини свідчать, що із врахуванням наведеної у виконавчому написі адреси місця проживання позивача, йому з 2008 року було відомо про виконавчий напис, про виконавчі дії, тож зазначення такої адреси не було перешкодою для реалізації його прав в оскарженні примусового його виконання самого виконавчого напису, зупинення примусового виконання виконавчого напису. У зв`язку із наведеним підтверджено, що для позовних вимог позивача строк позовної давності сплинув ще до 18.02.2011.

Суд першої інстанції безпідставно визнав обставини, які фактично не відповідають дійсності, при обґрунтуванні підстав задоволення позову в частині не подання відповідачем нотаріусу оригіналу договору іпотеки, а подання лише копій документів. Необхідність подання нових доказів в спростування таких обставин виникла після ухвалення рішення суду, оскільки позивач при обґрунтуванні позовних вимог в позові не зазначав про те, що підставою його позовних вимог є те, що Банк для вчинення виконавчого напису не подав оригінал договору іпотеки, тому в цій частині у Банку не було підстав надавати докази та обґрунтування в спростування таких підстав позову.

Наведені аргументи про ненадання нотаріусу договору іпотеки сформульовані позивачем без заяв про зміну підстав позову лише у додаткових поясненнях, які 01.10.2019 надані суду без доказів направлення копії іншим учасникам, хоча в нихмістяться нові докази, внесені в текст пояснень (аркуш справи 192-197т.1). Саме тому Банк не мав можливості надати докази в спростування ненадання нотаріусу оригіналу договору іпотеки і необхідність встановлення апеляційним судом нових обставин у справі, відповідно до яких стверджується, що для вчинення виконавчого напису було подано оригінал договору іпотеки.

Крім того апелянт стверджує, що сума кредитної заборгованості щодо якої вчинено виконавчий напис відповідає сумі боргу, яка зафіксована актом звірки розрахунків за кредитним договором, укладеним між Банком і ТОВ «Промтек» станом на 12.09.2007, а тому виконавчий напис вчинено щодо безспірної суми, яка визнана Банком та позичальником. Позивач після отримання претензії не надав доказів виконання ним обов`язків позичальника щодо погашення безспірної заборгованості на день вчинення виконавчого напису відповідно до ст. 42 Закону «Про іпотеку», а тому сума боргу включена у виконавчий напис за залишком кредитного боргу із врахуванням погашень лише позичальником.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 в якому зазначено, що за наслідками ознайомлення з апеляційною скаргою зазначає про повну незгоду, як з необґрунтованою та такою, що не могла бути прийнята судом до розгляду через наступне.

Підписант апеляційної скарги зазначив в п. 2 Додатку наступний документ: «Копія довіреності на представника Банку - адвоката (оригінал знаходиться у представника)». Вважає, що адвокат не мав повноважень підписувати апеляційну скаргу. Правом підпису апеляційної скарги поданої юридичною особою, наділений керівник, уповноважений член виконавчого органу або представник, повноваження якого повинні бути визначені у відповідному документі, що посвідчує такі повноваження. При цьому, вказаний документ повинен подаватися оригіналом або копією засвідченою у визначеному законом порядку, з підтвердженням повноважень особи, яка засвідчила копію.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм процесуального права викладена в ухвалах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 804/5588/17, від 07.06.2018 року у справі № 808/2037/17, а також в постанові Верховного Суду від 20.12.2019 у справі № 808/1779/17.

Як вбачається із документів долучених до апеляційної скарги вищевказаним вимогам повноваження підписанта апеляційної скарги не відповідають, що є підставою для повернення апеляційної скарги, відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, а не поновлення пропущеного строку та відкриття апеляційного провадження.

Що стосується обставин та доказів, які зазначені в апеляційній скарзі, то вони були вже предметом судового дослідження у даній справі, а надані письмові документи з порушенням строків їх надання не підлягають прийняттю до уваги та розгляду як докази.

Просить на підставі ч. 2 ст. 362 ЦПК України постановити ухвалу про закриття провадження у справі.

Представник апелянта в судовому засіданні наполягала на задоволенні апеляційної скарги з підстав, що в ній зазначені.

ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з урахуванням такого.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір іпотеки №1-121-2005 від 07.11.2005 року зареєстрований № 5314, предметом іпотеки якого є земельні ділянки.

Постановою про відкриття виконавчого провадження №52478505 від 04.10.2016 року, було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса №2282 виданого 07.09.2007 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю., згідно якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: с. Тухля, Сколівського району, Львівської області, кадастровий № :01:029:0045; земельну ділянку площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: с. Волосянка, Сколівського району, Львівської області, кадастровий № :01:014:0193; земельну ділянку площею 0,0760 га, яка розташована за адресою: с. Волосянка, Сколівського району, Львівської області, кадастровий № :01:014:0307.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи , а саме заявою про вчинення виконавчого напису № 542 від 12.09.2007 року підтверджується, що приватним нотаріусом та відповідачем були порушені приписи Закону України «Про нотаріат». Всупереч ст. 89 Закону «Про нотаріат», чинної на час вчинення спірного виконавчого напису № 2282 від 27.09.2007р., у виконавчому написі не зазначено ім`я, по батькові нотаріуса (фактично вказано його прізвище та ініціали); адреси боржника.

Суд встановив, що всупереч чинній на той момент адресі місця проживання позивача, що підтверджено долученою відповідачем до відзиву «Претензією на суму 1 287 823,54 грн.», за № 419 від 12.07.2007р. так і заявою про вчинення виконавчого напису в яких вірно було зазначене тогочасне місце реєстрації та проживання позивача, а саме: АДРЕСА_1 , у спірному виконавчому написі № 2282 від 27.09.2007р. нотаріусом безпідставно зазначена хибна адреса - АДРЕСА_2 . Дана обставина, на думку суду першої інстанції, виключала можливість позивача бути належним чином проінформованим про виконавчі дії стосовно нього та заставленого ним майна.

Суд також виходив з того, що відповідачем, надано тільки копії наступних документів: договір іпотеки; кредитний договір; претензію іпотекодавця, повідомлення позичальника від 01.06.2007року, акт звірки розрахунків між банком та позичальником станом на 12.09.2007 рік, а також виписку з позичкового рахунку позичальника від 12.09.2007 року та виписку з рахунку обліку відсотків від 12.09.2007 року.

Тобто відповідачем надані не усі документи, наведені у пункті 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 1172 від 29 червня 1999 р.

Наступною важливою обставиною доведення незаконності спірного виконавчого напису нотаріуса суд вважав те, що відповідачем не надано доказів направлення позивачу Претензії від 12.07.2007 року, оскільки додані відповідачем копії «Поштового повідомлення про вручення поштового відправлення» не містять доказу направлення позивачу саме претензії, а не іншого документу. Таким доказом, на думку суду першої інстанції, може бути опис документів, що надсилається в конверті.

Судова колегія не погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України засадами цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність і змагальність.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлюючи ті обставини, що відповідач не надав нотаріусу оригінал договору іпотеки, суд тим самим вийшов за межі позовних вимог. Таких підстав позову позивач не зазначав, отже відповідач від цих позовних вимог не захищався і не надав суду доказів на спростування цих обставин.

Як зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні 21 квітня 2019 року представником відповідача, був поданий відзив на позовну заяву.

Сторони також скористались наданим їм Цивільним процесуальним кодексом України правом і подавали відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив відповідно до вимог ст.ст. 178-180ЦПК України. Ці документи підлягали обов`язковому направленню іншій стороні і ці вимоги сторонами були виконані. Отже сторони були обізнані про позиції, вимоги і заперечення один одного.

Ухвалою суду від 21 серпня 2019 року судове засідання було призначене на 01 жовтня 2019 року.

01 жовтня 2019 року представником позивача були надані суду додаткові письмові пояснення, в яких представник наголошував на тому, що відповідачем та приватним нотаріусом Маймор С.Ю. при вчинені виконавчого напису були грубо порушені норми закону, а саме в спірному виконавчому написі не зазначено ім`я та по батькові нотаріуса, вірної адреси боржника, дати народження боржника, строк за який проводиться стягнення, також в документах наданих нотаріусу для вчинення виконавчого напису відсутня вимога про усунення перешкод, яка не направлялася на адресу позивача, а відтак ним не отримувалася. (а.с.192-196 т.1)

Однак Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено подання до початку судового засідання сторонами додаткових письмових пояснень. Крім того, Цивільним процесуальним кодексом України передбачені загальні умови, що всі документи, які надсилаються сторонами до суду, одночасно надсилаються іншій стороні з наданням суду доказів такого надіслання.

Матеріали справи не містять доказів надіслання цих додаткових пояснень позивача на адресу відповідача.

Не дивлячись на це, ці додаткові пояснення позивача були судом долучені до матеріалів справи.

Таким чином із матеріалів справи вбачається, що відповідач, який скористався своїм правом надання відзиву на позовну заяву, а також заперечення на відповідь на відзив, не був ознайомлений з новими обставинами, якими позивач обґрунтовує свій позов, отже не надав на них свої пояснення і не міг їх спростувати.

Суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, який у відзиві на позов просив суд справу розглядати без участі його представника. При цьому суд у рішенні зазначив, що відповідач подавав відзив на позовну заяву. Тобто позиція відповідача щодо заявлених позовних вимог суду була відома саме із відзиву на позовну заяву. Разом із тим, поза увагою суду залишилось те, що надані позивачем пояснення, які суд досліджував в своєму рішенні як обґрунтування позову, по-перше змінювали підстави позову, по-друге не були направлені відповідачу і він щодо них не давав своїх пояснень.

Цим самим були порушені принципи диспозитивості і змагальності сторін. Оскільки процесуального документу про зміну підставу позову матеріали справи не містять, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

Судова колегія не погоджується із висновками суду про те, що заборгованість не була безспірною.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом на час вчинення виконавчого напису булаІнструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2003 року № 20/05 (далі - Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та розділ 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (розділ 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій).

Згідно з пунктом 283 розділу 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу буде необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Крім того, пунктом 282 розділу 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій визначено, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. (далі - Перелік документів).

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Пунктом 1 Переліку в редакції, яка діяла на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно.

Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій.

Свій позов позивач обґрунтовував тим, що нотаріус не перевірив безспірність заборгованості і суд першої інстанції із цими доводами погодився.

Разом із тим, судова колегія не погоджується із такими висновками суду. Як вбачається із матеріалів справи 12 липня 2007 року відповідач надіслав позивачу претензію в якій пропоновував позивачу сплатити банку повну суму грошових зобов`язань ТОВ «Промтек» за кредитним договором в розмірі 1287823,54 грн. і попереджав, що в разі несплати коштів протягом 30 днів банк розпочне стягнення на земельні ділянки, які були передані позивачем в іпотеку. (а.с. 110 т.1)

Позивач отримав претензію банка 16 липня 2007 року, про що свідчить його підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.111 т.1)

Судова колегія не погоджується із висновком суду про те, що це повідомлення не є доказом направлення позивачу саме претензії, а не іншого документа, оскільки відповідач не надав суду опис вкладення до листа. Наведеними вище правовими нормами, які діяли на час вчинення виконавчого напису і регулювали вчинення нотаріусом виконавчого напису, не передбачено обов`язковості надіслання претензії іпотекодавцю листом з оголошеною цінністю і з описом вкладення.

Такі висновки суду першої інстанції є лише припущеннями, оскільки позивач у відповіді на відзив (а саме до відзиву відповідачем були додані документи, які підтверджують вручення позивачу претензії) не вказував про те, що 16.07.2007 року він отримав від банку інший документ, а не претензію. Саме в такому випадку ці обставини мали бути перевірені судом.

Враховуючи наведене, висновки суду першої інстанції про те, що нотаріусу не були надані докази надіслання іпотекодержателю претензії про погашення заборгованості не відповідають обставинам справи.

Проте, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 27.03.2019 Справа № 137/1666/16-ц)

Оскільки суд першої інстанції обмежився лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур вчинення виконавчого напису, поза увагою суду залишились обставини виникнення заборгованості боржника перед банком.

Судова колегія при розгляді апеляційної скарги встановила, що 07 листопада 2005 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», далі Банк та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промтекс» (далі - Позичальник) був укладений кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 42-2005Л відповідно до якого Банк надає Позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 1 250 000 грн. Дата остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту - 06 листопада 2008 року.

07листопада 2005 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір іпотеки №1-121-2005 зареєстрований № 5314. Цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають із кредитного договору №42-2005Л від 07 листопада 2005 року про відкриття кредитної лінії, укладеного між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промтекс». (а.с.22-27 т.1)

Предметом іпотеки якого є земельна ділянка площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: с. Тухля, Сколівського району, Львівської області, кадастровий № :01:029:0045; земельна ділянка площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: с. Волосянка, Сколівського району, Львівської області, кадастровий № :01:014:0193; земельна ділянка площею 0,0760 га, яка розташована за адресою: с. Волосянка, Сколівського району, Львівської області, кадастровий № :01:014:0307 (а.с.28-33 т.1)

01 червня 2007 року відповідачем на адресу ТОВ «Промтек» було направлено повідомлення про порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання. В повідомленні зазначалось, що у разі невиконання боржником зобов`язань по сплаті відсотків за травень 2007 року в десятиденний термін з дати отримання цього повідомлення Банк розпочне звернення стягнення на нерухоме майно, яке є забезпеченням виконання зобов`язань позичальника за іпотечними договорами. (а.с.109 т.1)

12 липня 2007 року позивачу була надіслана претензія на суму 1 287 823,54 грн. (а.с. 110 т.1)

Вказану претензію позивач отримав, будь яких заперечень кредитору щодо розміру заборгованості не надав.

Також не надав він таких доказів і до матеріалів цієї справи.

Відповідно до акту звірки розрахунків за кредитним договором №42-2005Л від 07 листопада 2005 року укладеного між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промтек» станом на 12 вересня 2007 року (включно) загальна сума заборгованості за відсотками та пені, яка підлягає сплаті Товариством з обмеженою відповідальністю «Промтек» на користь Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) в особі філії «Відділення Промінвестбанку в м. Новомосковськ Дніпропетровської області» на підставі Кредитного договору №42-2005Л від 07 листопада 2005 року за період травень-серпень 2007 року становить 53 991,11 грн. Вказаний акт скріплений підписами керуючого філією та головного бухгалтера «Відділення Промінвестбанку в м. Новомосковськ Дніпропетровської області» та Директора ТОВ «Промтек» і скріплений печатками. (а.с.108)

Таким чином, на час вчинення виконавчого напису нотаріусом розмір заборгованості збільшився на 53 991,11 грн., про що нотаріусу були надані докази, а саме Акт звірки розрахунків за кредитним договором.

Лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи позову.

(Постанова Великої палати Верховного Суду від16 трвня 2018 року справа № 320/8269/15-ц)

Отже, 27 вересня 2007 року нотаріусом був вчинений виконавчий напис на суму 1 305 648,45 грн., яка складається з: 1 249 957,34 - заборгованість за кредитом; 52 667,82 - заборгованість за відсотками; 1323,29 - пеня за несвоєчасну сплату відсотків за кредитом; 1700,00 - плата за вчинення виконавчого напису.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач вказував про те, що оскільки в ході ліквідаційної процедури боржника ТОВ «Промтек» в 2010 році погашено із 1035355,05 грн. заборгованості перед відповідачем 21268грн., отже розмір вимог зазначений у виконавчому написі не є безспірним. Проте з такими доводами не можна погодитись, оскільки це погашення відбулось вже після вчинення виконавчого напису нотаріусом, отже не може бути підставою для визнання заборгованості, яка була на час вчинення виконавчого напису такою, що не є безспірною.

Таким чином, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, судова колегія дійшла висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Щодо висновків суду першої інстанції про не зазначення у виконавчому написі повного ім`я та по батькові нотаріуса та адреси боржника.

З такими висновками суду судова колегія також не погоджується з таких підстав.

По-перше, не зазначення у виконавчому написі повного імені та по батькові нотаріуса, а також невірно зазначену адресу іпотекодавця не було підставою для оскарження позивачем цього виконавчого напису. Про це, як вже зазначалось вище, позивач зазначив у непроцесуальний спосіб подавши додаткові пояснення, з яким не був ознайомлений відповідач, а тому ці обставини не могло бути підставою для дослідження суду.

По-друге, навіть при належному дотриманні позивачем вимог Цивільного процесуального кодексу України і зазначення цих обставин як підстави позову, ці обставини не могли бути підставою для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріусу. Дійсно, нотаріус зазначив адресу іпотекодавця ту, яка була зазначена в договорі іпотеки. При цьому в заяві про вчинення виконавчого напису, банк зазначив іншу адресу іпотекодавця. Однак дана обставина не порушила права позивача, оскільки, як вбачається із наданих відповідачем копії судових рішень, позивачу було відомо про вчинення виконавчого напису і відкриття виконавчого провадження, оскільки в 2008 році він звертався до суду з позовом щодо оскарження виконавчих дій, які вчинялись на виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса.

Не зазначення повного ім`я та по батькові нотаріуса також не може бути підставою для задоволення позову, оскілки це не впливає на правовідносини сторін, не спростовує наявності заборгованості, а лише може ускладнити оскарження дій нотаріуса,оскільки при цьому необхідно зазначати його ім`я та по батькові. Однак ці дані знаходяться у відкритому доступі, отже можуть бути добуті будь-якою особою.

Щодо не зазначення у виконавчому написі адреси боржника, то ці обставини судом першої інстанції встановлені не вірно, оскільки адреса боржника АДРЕСА_3 б у виконавчому написі була зазначена.

Щодо висновків суду про ненадання стягувачем нотаріусу оригіналів договорів.

Також суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що в порушенні вимог п. 1 Переліку документів кредитором не були надані нотаріусу оригінали договорів, а були надані копії. З цими висновками суду колегія суддів також не погоджується з таких підстав.

По-перше, ці обставини не були підставою позову, відповідач не міг їх спростувати, оскільки судом не було надано йому такої можливості, тому у суду не було підстав їх перевіряти.

По-друге, оскільки відповідач був позбавлений права в судовому засіданні в суді першої інстанції спростувати такі доводи позивача, відповідач, спростовуючи висновки суду першої інстанції до апеляційної скарги додав такі документи: супровідний лист Сколівського районного відділу державної виконавчої служби про направлення ПАТ «Промінвестбанк» на його запит копії виконавчого напису №2282, з приєднаним до нього документами - договором іпотеки № 1-121-2005 та розрахунком заборгованості (а.с.106 т.2)

Фотокопія Договору іпотеки має штампи про її засвідчення лише начальником управління моніторінгу регіонів ОСОБА_3 04 лютого 2020 року, а також штампи «Копія» та «Згідно з оригіналом».

Будь-яких відміток про те, що дана копія є нотаріально посвідченою приватним нотаріусом Маймором С.Ю. дана копія не містить.

Це свідчить про те, що нотаріусу ОСОБА_4 були надані оригінали договорів і вони були приєдані до виконавчого напису з якого державним виконавцем і були зроблені копії.

Пунктом 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій передбачено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу буде необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Таким чином та обставина, що в заяві про видачу виконавчого напису Банком було зазначено про надання копії договорів, не доводить, що нотаріус не витребував ці оригінали у стягувача.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини, що мають значення для справи, отже дійшов до невірних висновків про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо доводів позовної заяви про припинення юридичної особи боржника і припинення договору іпотеки.

Судова колегія вирішуючи дану справу також не може погодитись із доводами позовної заяви, яким суд першої інстанції не дав оцінку у своєму рішенні про те, що оскільки боржник за кредитним договором визнаний банкрутом і 27 березня 2012 року припинився, як наслідок іпотека є припиненою. Виконавчий напис вчинений 27.09.2007 року, тобто коли ТОВ «Промтек» існував як юридична особа в період дії договору іпотеки. Умовами договору іпотеки не передбачено звільнення ОСОБА_1 від ризиків, пов`язаних з невиконанням зобов`язання ТОВ «Промтек», у тому числі й тих, що виникають унаслідок банкрутства боржника.

Більш того, питання припинення іпотеки, яка виникала за договором іпотеки від 07.11.2005 року у зв`язку з припиненням юридичної особи боржника ТОВ «Промтек» та долю виконавчого напису нотаріуса від 27.09.2007 року вже було предметом розгляду Сколівського районного суду Львівської області у справі № 453/1108/15.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 25.04.2016 року скасовано рішення Сколівського районного суду від 13.11.2015 №453/1108/15 та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 до ПАТ Промінвестбанк про визнання іпотеки припиненою.

Рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 25.04.2016 року у справі № 453/1108/15 має преюдиційне значення і ці обставини не підлягають доказуванню в даній справі.

Щодо доводів позовної заяви про пропуск строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Також позивач посилався на те, що пропущений строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Колегія суддів зауважує, що обставини щодо відкриття виконавчого провадження можуть розглядатись лише у справах, в яких оскаржуються дії державних виконавців щодо відкриття виконавчого провадження. Даний спір стосується виконавчого напису нотаріуса, тобто правовідносини виникли між позивачем, як майновим поручителем за кредитним договором та стягувачем. В таких позовах інший предмет спору, різні обставини, які підлягають доказуванню. Обставини відкриття виконавчого провадження не мають правового значення для вирішення питання про правомірність вчинення виконавчого напису нотаріусом, отже судовою колегію вони не перевіряються.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції задовольняючи позов взагалі не дав оцінку у своєму рішенні заяві відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності. В заяві відповідач посилався на те, що 18 червня 2013 року позивач пред`являв позов до Сколівського районного суду Львівської області до приватного нотаріуса Маймора С.Ю. за участі третіх осіб ПАТ Промінвестбанк та Сколівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На доведення цих обставин відповідач надав суду докази.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що приватний нотаріус не був залучений до участі у справі в якості третьої особи, хоча він є заінтересованою особою у вирішенні даного спору, міг надавати свої пояснення і оскаржувати рішення суду.

Щодо заперечень ОСОБА_1 про відсутність права підпису апеляційної скарги у адвоката скаржника, то колегія суддів критично оцінює такі заперечення, враховуючи таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно зі ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що представником юридичної особи може бути як керівник такої юридичної особи, так і представник.

Як вбачається з матеріалів справи, довіреність на ім`я адвоката Мороза С.А. видана ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», в особі Голови Правління банку Рожка Андрія Володимировича, підписана Головою правління банку та скріплена печаткою. Також відповідно до даних, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців, Головою правління банку теж зазначений ОСОБА_6 . Окрім того, в довіреності, яка міститься в матеріалах справи адвокату Морозу С.А. надано право підписувати та подавати апеляційні скарги від імені банку, а тому колегія суддів вважає, що адвокат Мороз С.А. мав достатній обсяг повноважень як подавати апеляційну скаргу від імені банку, так і підписувати апеляційну скаргу, тому судом не ставляться під сумнів повноваження останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувані рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою у розмірі 1152 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 141, 263, 367, 369, 374, 376 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 30 жовтня 2019 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2020 року у даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа: Сколівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» судовий збір в розмірі 1152 грн. 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 липня 2020 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», зареєстроване місцезнаходження: пров. Шевченка, 12, м. Київ, 01001, ;

Третя особа: Сколівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, зареєстроване місцезнаходження: вул. Чайківського, 6, м. Сколе, Львівська обл., 82600, .

Суддя-доповідач

Судді: