Ухвала

15 липня 2020 року

місто Київ

справа № 524/4659/17

провадження № 61-10116ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 листопада 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 18 червня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області,

про визнання нечинними та скасування декларацій, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання знести за власний рахунок самочинну добудову до квартири,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області,

третя особа - ОСОБА_2 ,

про визнання нечинними та скасування декларацій, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання привести квартиру до первісного стану,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивачів

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати нечинними та скасувати декларацію про початок виконання будівельних робіт від 13 лютого 2017 року № ПТ 69 та декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, серії ПТ № ; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , що проведена 30 травня 2016 року, номер запису 14773097; зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знести за власний рахунок самочинну добудову до зазначеної квартири.

Також у листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання незаконними та скасування декларації про початок виконання будівельних робіт № ПТ 92 та декларації про готовність до експлуатації об`єкта, серії ПТ № 01, видані ОСОБА_1 щодо реконструкції квартири АДРЕСА_2 ; скасування державної реєстрації ОСОБА_4 на зазначену квартиру; зобов`язання ОСОБА_1 привести у первісний стан зазначену квартиру шляхом знесення добудови до неї та паркану, який її огороджує.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 18 червня 2020 року, позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Суд першої інстанції констатував, що доводи ОСОБА_1 про незаконність отримання ОСОБА_3 декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність до експлуатації об`єкта, а також такі саме доводи ОСОБА_3 щодо оспорюваних ним декларацій, не ґрунтуються на законі.

Клопотань про проведення судової експертизи щодо визначення правового режиму самочинного будівництва сторонами не заявлено, інших доказів порушення їх прав не надано. Доказів того, що знесення прибудов, є єдиним способом захисту прав позивачів суду не надано. Отже, відсутні підстави для задоволення позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 встановив, що, заявляючи вимогу про визнання нечинними та скасування декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність до експлуатації об`єкта, ОСОБА_4 фактично заявив вимогу до органу державної влади, яким є Державна архітектурно-будівельна інспекція України. Однак, зазначений орган не залучено до участі у справі як відповідач. Залучення Інспекції до участі у справі в статусі третьої особи не відповідає його дійсному процесуальному статусу. Відповідного клопотання ОСОБА_4 не заявлено.

Апеляційний суд визнав обґрунтованим висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимоги ОСОБА_1 , оскільки всупереч статті 81 ЦПК України позивач не надав суду доказів того, що здійснення відповідачами самочинного будівництва порушує його права та інтереси.

ІІ. ВИМОГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 09 липня 2020 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його позову, скасувати рішення суду апеляційної інстанції повністю. Ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 . В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник визначив:

- неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для повернення касаційної скарги заявнику, яку подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених

пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не навів передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень. Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування наявності випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Таким чином, Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Доводи про здійснення оцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції, що визначенні статтею 400 ЦПК України.

Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд є «судом права», тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону під час подання касаційної скарги щодо наведення визначених процесуальним законом підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 389, 393, 411 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 листопада 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 18 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області, про визнання нечинними та скасування декларацій, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання знести за власний рахунок самочинну добудову до квартири, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання нечинними та скасування декларацій, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання привести квартиру до первісного стану, не прийняти до розгляду та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний