Справа № 2-779/10
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" липня 2020 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі:

головуючого судді Мички І.М.

за участю: секретаря судового засідання Кондратюк Н.В.

державного виконавця ОСОБА_1

представник скаржника адвокат Орловська Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), стягувач: ОСОБА_3 , про скасування рішення державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

За поданою скаргою ОСОБА_2 просить суд:

- визнати постанову державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Журавського Н.М. від 20.05.2020 року неправомірною та зобовязати державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Журавського Н.М. скасувати вказану постанову.

Обґрунтовуючи свою скаргу, заявник зазначає, що на примусовому виконанні ОСОБА_1 державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) знаходиться виконавчий лист № 2779/10, виданий Здолбунівським районним судом 06 травня 2010 року про стягнення з позивача на користь стягувача ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей.

20 травня 2020 року державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_2

28 травня 2020 року за місцем роботи боржника від державного виконавця надійшла вказана постанова для виконання.

З даною постановою заявник повністю не згоден, оскільки вважає, що державним виконавцем порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень №512/5 від 02.04.2012 року.

Крім того, заявник ОСОБА_2 зазначає, що на даний час повністю виконав рішення суду і заборгованості по сплаті аліментів немає. Також наголошує, що на даний час у нього на утриманні перебуває дитина-інвалід.

У судовому засіданні представник позивача заяву підтримала повністю.

Представник Здолбунівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції просив у задоволенні скарги відмовити з тих підстав, що відповідно до п.3 ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Частинами 1 та 2 статті 450 ЦПК України, передбачено, що скарга розглядається у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Так, за змістом ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 Постанови від 26 грудня 2003р. №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мін`юсту від 02.04.2012 року №512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Відповідно до пункту 3 частини 14 статті 71Закону України "Про виконавче провадження", за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості за сплати аліментів.

У судовому засіданні встановлено, що в провадженні ОСОБА_1 . заступника начальника Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) - знаходився виконавчий лист № 2- 779/10 , виданий Здолбунівським районним судом 06 травня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , 1999 року народження, та сина ОСОБА_5 , 2002 року народження у по 300 грн. щомісячно.

20 травня 2020 року державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на доходи заявника.

Процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності і сторони повинні очікувати їх застосування.

При цьому, на правильність висновку суду впливають посилання скаржника на те, що на даний час у нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів, що не було спростовано державним виконавцем.

Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що за вказаних обставин вимоги заявника ОСОБА_2 щодо оскарження рішень Журавського Н.М. заступника начальника Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), пов`язаних з проведенням виконавчого провадження № 19613284, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 124 Конституції України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 48, 76, 81, ч.1 223, 258, 259, 260, 263, 268, 447, 450-451 ЦПК України; ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 1, 2, 10, 13, 18, 57, 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

П О С Т А Н О В И В :

Задоволити скаргу ОСОБА_2 , визнати протиправною та забовязати скасувати постанову заступника начальника Журавського Н.М. Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 20 травня 2020 року, виконавче провадження 19613284

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається через Здолбунівський районний суд до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання)без повідомлення(виклику)учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження : якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2статті 358 ЦПК України.

Суддя: