Справа№329/227/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2020 року смт Чернігівка
Чернігівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Проценко А.М.,
за участю секретаря судових засідань Сивак В.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області, про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав,
Позивач в інтересах ОСОБА_4 через свого представника звернувся до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, в обґрунтування позову зазначив наступне.
Відповідач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак з жовтня 2015р. і по теперішній час відповідач з дитиною спільно не проживає, не виконує своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина, не дбає про його стан здоров`я, про забезпечення житлово-побутовими умовами, не турбується про його фізичний та моральний розвиток, ухиляється від його виховання та утримання, що зокрема, підтверджується висновком Чернігівської РДА про доцільність відповідача позбавлення батьківських прав.
У зв`язку з зазначеним, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття.
Ухвалою суду від 23.03.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 25.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, на адресу суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає та просить його задовольнити.Не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення.
Відповідач в підготовче судове засідання та судові засідання не з`явився, до суду повернулися рекомендовані листи з повідомленнями із зазначенням причини невручення -адресат відсутній за місцем проживання.
Тому зі згоди позивача суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти вимог позивача не заперечував.
Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
У зв`язку з чим, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 04.09.2015 року, актовий запис №329.
Відповідно до довідки про склад сім`ї №08-06/1179 від 17.02.2020 р., виданої Відділом «Центр надання адміністративних послуг» Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області, позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_4 , 2015 року народження, та чоловіком ОСОБА_4 , 1990 року народження, який з березня 2015 року за вказаною адресою не проживає, що підтверджується актом депутата Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області та сусідів від 19.02.2020 р.
Згідно довідки сімейного лікаря КНП «Чернігівський центр ПМСД» Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області №59 від 18.02.2020р. син сторін, ОСОБА_4 , 2015 року народження, має вроджену ваду серця, проте батько дитини за весь час спостереження її сімейним лікарем не був на прийомі, на профоглядах, обстеженнях, пов`язаних захворюваннями.
Згідно довідки Комунального дошкільного навчального закладу ясла-садка «Посмішка» Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області №11/01-20 від 19.02.2020р., ОСОБА_4 з 2017р. прийнятий в КНДЗ «Посмішка» і по теперішній час відвідує середню групу «Веселка». За весь цей час вихованням дитини займається мати, відвідує батьківські збори, свята, розваги та інші освітні заходи, бере активну участь у виставках та конкурсах, вчасно сплачує рахунки за харчування сина. За весь період відвідування дитиною дошкільного закладу батько дитини в садочку не з`являвся та не цікавився здоров`ям та життям дитини.
Орган опіки та піклування Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області надав до суду висновок від 02.03.2020 року №01-11/0135 про доцільність позбавлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд погоджується з зазначеним висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим та відповідає інтересам малолітньої дитини, вважає переконливими аргументи, наведені позивачем щодо наявності підстав для задоволення позову.
Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, зазначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Із змісту ч. 1-3 статті 150 СК України слідує, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Частиною 1 ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини.
Відповідно до ст.165 СК України правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно роз`яснень у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі „Савіни проти України" зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини".
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
З наведеного вище, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про позбавлення батьківських прав.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Досліджені судом докази є достатніми для висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.
Згідно приписів ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Зі змісту ч. 2, 3 ст.166 Сімейного кодексу України слідує, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Згідно з ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яких проживає дитина.
Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При визначенні розміру аліментів, суд враховує вимоги ст.182 СК України та роз`яснення, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", та бере до уваги матеріальний стан відповідача, а також ту обставину, що відповідач є молодою, працездатною особою, даних щодо перебування на його утриманні непрацездатних осіб суду не надано.
За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення аліментів задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи у відповідності до ч. 1 ст.191 СК України, від дня пред`явлення позову - з 17.03.2020 року, та до повноліття дитини.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80 гривень.
Керуючись ст.ст. 12, 13,76-82,89,141, 247, 263-265,268,280-283, 352,354,430 ЦПК України, 164,166, 180, 182 СК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області, про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , задовольнити в повному обсязі.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 17.03.2020 року, до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.М.Проценко