Справа № 204/302/20
Провадження № 2/204/637/20 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

за участю представника позивачки ОСОБА_2

за участю відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядженням власним майном, шляхом визнання дій незаконними та вселення,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визнати незаконними дії ОСОБА_3 по перешкоджанню ОСОБА_1 користуватися її власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 ; уселити ОСОБА_1 в належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 28 липня 2001року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем і з цього часу вони проживали разом в її квартирі АДРЕСА_1 . Вказану квартиру позивачка отримала в спадок після смерті матері в 2005 році і квартира є її власністю. ОСОБА_3 ніколи зареєстрований у вказаній квартирі не був. Він зареєстрований в кв АДРЕСА_2 . Від їхнього шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . В останні роки їхнього спільного життя в зв`язку з тим, що чоловік її не поважав міг на неї кричати, побити, принижував при дітях, все це вело до розірвання сімейних відносин. В 2018 році їхні відносини зовсім погіршились. Позивачка працювала на фермі його брата. На прохання її чоловіка його брат запропонував їй звільнитись, що вона і зробила 25 вересня 2018року. Після цього в зв`язку з тим, що таке життя стало для неї нестерпним і щоб не травмувати їхніми сварками дітей вона покинула чоловіка і почала проживати окремо, знімаючи собі житло. 13 листопада 2018 р. за позовом відповідача рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу вона проживала і проживає окремо. Відповідач без її згоди змінив в квартирі замки, що стало перешкодою для неї по вільному спілкуванню з її дітьми. До квартири її не пускає. Щоб зробити її життя нестерпним забрав всі документи які зберігались в квартирі (паспорт, закордонний паспорт, посвідчення водія, документи на право власності на квартиру АДРЕСА_1 , свідоцтва про смерть батька і матері, свідоцтва про народження дітей). Коли вона почала просити повернути паспорт то він віддав їй паспорт в обмін на шлюбний перстень. Валяко настроїв проти неї дітей. Не маючи документів на право власності на квартиру вона не могла звернутись до поліції і в суд. Незважаючи на неодноразові звернення до відповідача він і сьогодні перешкоджає їй користуватися її квартирою АДРЕСА_1 яка належить їй на праві власності і вона змушена тимчасово орендувати квартиру, що є для неї збитковим. Фактично відповідач позбавив її права користуватися своєю власністю.

В судовому засіданні представник позивачки та позивачка підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі, а також просили стягнути з відповідача витрати на правову допомогу.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у зв`язку з тим, що діти не бажають проживати разом з матір`ю та не заперечував той факт, що змінив замок в квартирі.

Вислухавши сторони та свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню по наступним підставам.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.04.2006 року, виданим Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстром № 4-1173, зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним №5521470 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 18-19).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 і ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_6 ) уклали шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що було складено відповідний актовий запис № 510.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2018 року встановлено, що у шлюбі у сторін народилися діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вищевказаним рішенням шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 13). Дане рішення скасоване не було та набрало законної сили 14 грудня 2018 року.

Після розірвання шлюбу позивачка проживає окремо, а відповідач чинить їй перешкоди у користуванні власним майном, а саме: змінив замок в квартирі, не надав їй нові ключі, що відповідач підтвердив в судовому засіданні.

Також в судовому засіданні було вислухано свідків, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтвердили, що відповідач дійсно не пускає позивачку в її квартиру. Крім цього, було вислухано доньку сторін свідка ОСОБА_4 , яка заперечувала проти вселення в квартиру її матері, оскільки їм буде там тісно.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, суд прийшов до висновку, що відповідач дійсно чинить позичці перешкоди у користуванні її власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1-2 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

При цьому, відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З огляду на вищевказані положення чинного законодавства позивач, як власник квартири, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності і розпоряджання своїм майном.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати незаконними дії ОСОБА_3 по перешкоджанню ОСОБА_1 користуватися її власністю, а саме: квартирою АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_1 в належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Стосовно вимог позивачки про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 137 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, апеляційної скарги, надання консультацій тощо).

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав: розрахунок, акт про прийняття виконаної роботи за договором від 24.12.2019 року роботи, копія договору про надання юридичної допомоги, представництва від 24.12.2019 року, а також оригінали та копії квитанцій.

Стосовно вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

Суд зазначає, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою («Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece)

Таким чином, суд доходить висновку, що сплачена позивачем сума на професійну правничу допомогу є не співмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Крім цього, квитанції на сторінці 69 на загальну суму 10041 грн. 01 коп. (з врахуванням банківської комісії) взагалі не місять відомостей про платника, що унеможливлює встановити чи дійсно дані кошти сплатила позивачка своєму представникові.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що на засадах співмірності та справедливості на користь позивача підлягає стягненню 4260 грн. 00 коп. (без врахування банківської комісії) в якості відшкодування судових витрат, оскільки дані витрати підтверджені квитанціями про оплату, з яких вбачається, що платником є позивачка, а також витрати на послуги БТІ у розмірі 520 грн. та витрати на послуги банку у розмірі 58 грн. 41 коп.

Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слідує стягнути судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 317, 319, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядженням власним майном, шляхом визнання дій незаконними та вселення - задовольнити частково.

Визнати незаконними дії ОСОБА_3 по перешкоджанню ОСОБА_1 користуватися її власністю, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 в належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на послуги БТІ та послуги банка у розмірі 578 грн. 41 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4260 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя В.В. Самсонова