суддів Великої Палати Верховного Суду Власова Ю. Л., Данішевської В. І., Рогач Л. І.
Відповідно до частини третьої статті 35 Цивільного процесуального кодексу України викладаємо окрему думку.
Короткий виклад обставин справи, встановлених судами
1. 09 квітня 2012 року позивачка (покупець) та відповідачка (продавець) уклали та нотаріально посвідчили попередній договір (про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу) про наміри укласти в майбутньому до 01 липня 2012 року договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки площею 500 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . У подальшому до договору вносилися зміни.
2. За умовами договору (з урахуванням подальших змін) на його виконання покупець передала, а продавець отримала аванс у сумі 320 000 грн, що становить еквівалент 40 000 дол. США. Крім того, покупець зобов`язується передати продавцю грошові кошти в розмірі 80 000 грн, що становить еквівалент 10 000 дол. США, до 20 листопада 2012 року, та грошові кошти у розмірі 40 000 грн, що є еквівалентним 5 000 дол. США, до 10 грудня 2012 року.
3. На час укладення спірних договорів власниками житлового будинку АДРЕСА_1 в рівних частках були ОСОБА_1 та ОСОБА_2
4. У передбачений попереднім договором строк сторони не уклали договору купівлі-продажу нерухомого майна.
5. У подальшому незакінчений будівництвом житловий будинок та земельна ділянка, розташовані в АДРЕСА_1 , були продані іншим особам.
6. Позивачка ОСОБА_3 з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати недійсними попередній договір про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу від 09 квітня 2012 року; договори про внесення змін та доповнень до попереднього договору купівлі-продажу від 09 червня 2012 року та від 24 жовтня 2012 року; стягнути з відповідачки ОСОБА_4 на свою користь грошові кошти в розмірі 48 тис. дол. США; збитки у розмірі 48 тис. дол. США; 3 % річних у розмірі 82 тис. 744 грн 95 коп.; інфляційні втрати у розмірі 2 млн 806 тис. 641 грн 79 коп.; 100 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
7. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 31 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 млн 048 тис. 722 грн 24 коп. авансу, що еквівалентно 40 тис. дол. США (згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 31 березня 2016 року, тобто на день ухвалення судом рішення). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
8. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 26 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 млн 016 тис. 899 грн 20 коп. авансу, 1 млн 119 тис. 130 грн 31 коп. інфляційних втрат, а також 3 % річних у розмірі 1 млн 336 тис. 45 грн, а всього стягнуто 2 млн 137 тис. 365 грн 96 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
9. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка не довела факт обману, а свідки підтвердили ту обставину, що до укладення попереднього договору відповідачка не приховувала факт належності спірного житлового будинку іншим особам - ОСОБА_1 та ОСОБА_2
10. Апеляційний суд виходив з того, що за попереднім договором позивачка передала відповідачці аванс у розмірі 320 тис. грн, що є еквівалентним 40 тис. дол. США. Оскільки грошове зобов`язання відповідачки триває, офіційний курс гривні до долара США змінився, суд визначив суму боргу, що еквівалентна 40 тис. дол. США станом на 31 серпня 2015 року, у розмірі 1 млн 16 тис. 899 грн 20 коп.
11. Оскільки у передбачений попередньою угодою строк договір купівлі-продажу нерухомого майна не було укладено, то, на думку суду, починаючи з 11 грудня 2012 року у відповідачки виник обов`язок повернути отримані за цим договором кошти. Невиконання цього обов`язку є підставою для застосування положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), тому на користь позивачки підлягають стягненню 3 % річних та інфляційні втрати.
Короткий зміст постанови Великої Палати Верховного Суду
12. Постановою від 7 липня 2020 року рішення Апеляційного суду Житомирської області від 26 квітня 2017 року в частині вирішення позовної вимоги про стягнення інфляційних нарахувань скасовано, у задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині зазначене рішення залишене без змін.
13. Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК України, оскільки грошове зобов`язання відповідачки триває, офіційний курс гривні до долара США змінився, сума боргу станом на 31 серпня 2015 року, еквівалентна 40 тис. дол. США, становила 1 млн 016 тис. 899 грн 20 коп.
14. При цьому згідно зі статтею 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Причини незгоди з постановою Великої Палати Верховного Суду
Щодо правової кваліфікації спірного договору
15. Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, установлених попереднім договором.
16. Згідно із зазначеною нормою за попереднім договором виникають обов`язки сторін щодо укладення основного договору в майбутньому і не виникають обов`язки з основного договору. Зокрема, якщо основний договір - це договір купівлі-продажу, то з попереднього договору не виникають обов`язки ані покупця щодо оплати товару, ані продавця щодо передання товару.
17. Саме тому частиною третьою статті 635 ЦК України встановлено, що якщо основний договір не укладений у встановлений строк, то зобов`язання із попереднього договору припиняється, але не встановлено жодних правил щодо виникнення у сторін обов`язку щодо повернення одержаного на виконання основного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду у цій справі сформульований висновок про виникнення у відповідачки обов`язку щодо повернення одержаних сум без посилання на норму права.
18. На нашу думку, якщо Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спірний договір є саме попереднім договором, то вона мала б зробити висновок, що з цього договору не виник обов`язок позивачки зі сплати покупної ціни. Тоді кошти, одержані відповідачкою, є майном, набутим за рахунок позивачки без достатньої правової підстави. Зробивши такі висновки, Велика Палата Верховного Суду мала б застосувати статтю 1212 ЦК України щодо набуття майна без достатньої правової підстави, чого зроблено не було.
19. Водночас ми не погоджуємось з правовою кваліфікацією спірного договору як попереднього договору.
20. Спірним договором встановлено, що відповідачка зобов`язується передати у власність (в майбутньому продати), а позивачка зобов`язується прийняти у власність (у майбутньому купити) майно; спірним договором передбачені обов`язки покупця сплатити покупну ціну частинами у визначені строки і обов`язок продавця передати майно (земельну ділянку і житловий будинок на ній) у власність покупцеві у встановлений цим договором строк.
21. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
22. Сторони дійшли згоди як щодо майна, яке продається, так і щодо ціни продажу цього майна, а також встановили строки, в які покупець має сплатити покупну ціну, а продавець - передати майно у власність покупцю.
23. Отже, спірний договір є не попереднім договором, а договором купівлі-продажу земельної ділянки і житлового будинку, який мав бути на ній збудований.
24. Тому вважаємо, що у цій справі підлягали застосуванню не положення статті 635 ЦК України, яка регулює відносини із попереднього договору, а положення глави 54 «Купівля-продаж» ЦК України.
Щодо застосування еквівалента в іноземній валюті
25. Сторонами в договорі встановлено, що позивачка має сплатити відповідачці ціну нерухомого майна частинами, причому суми платежів визначені у гривні в еквіваленті до долара США.
26. Натомість грошові зобов`язання відповідачки договором не передбачені.
27. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що грошове зобов`язання відповідачки виникло у зв`язку з тим, що основний договір не був укладений, на підставі статті 635 ЦК України.
28. Водночас якщо право вимагати від відповідачки повернення суми попередньої оплати виникло у позивачки силою закону, а не на підставі договору, то відсутні підстави для застосування еквівалента іноземної валюти, який був передбачений не законом, а договором, до того ж щодо грошових зобов`язань позивачки, а не відповідачки.
29. Тому вважаємо, що у цій справі еквівалент в іноземній валюті не підлягав застосуванню.
Судді: Ю. Л. Власов В. І. Данішевська