Справа № 405/3504/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року м. Кропивницький

Суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда Драний В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління внутрішніх справ України в Кіровоградській області про стягнення одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у зв`язку із збільшенням ступеня втрати працездатності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів Міністерства внутрішніх справ України, Управління внутрішніх справ України в Кіровоградській області про стягнення одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у зв`язку з втратою працездатності та встановленням йому І групи інвалідності, що настала після звільнення зі служби внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ у розмірі 348192,40 грн., втрат від інфляції у розмірі 82414,67 грн. та 32854,00 грн. річних відсотків, а всього 463461,07 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовим спором є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до п. 17 частини 1 статті 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Проходження публічної служби це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність. Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов`язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов`язані з нарахуваннями, виплатами, утриманнями, компенсаціями, перерахунками заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов`язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби одним з елементів припинення такої служби.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ та інвалідом першої групи, що настала після звільнення зі служби внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Згідно ст. 1 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року № 565-ХІІ, що діяв на час проходження служби позивачем в органах внутрішніх справ, міліція в Україні державний озброєний орган виконавчої влади, захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

При цьому, суд не погоджується з доводами позивача, викладеними ним у позовній заяві, про те, що його право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у зв`язку з втратою працездатності та встановленням йому І групи інвалідності, що настала після звільнення зі служби внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ у розмірі 348192,40 грн. було визнано рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2018 року у справі № П/811/1416/17, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2018 року та постановою Верховного Суду від 30.10.2019 року, оскільки даним рішенням було визнано протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ у призначенні ОСОБА_1 вказаної грошової допомоги та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України лише повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати цієї грошової допомоги.

Відтак, враховуючи, що ОСОБА_2 перебував на публічній службі в розумінні п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склались між ними, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини між сторонами щодо виплати одноразової грошової допомоги внаслідок отриманого захворювання в результаті проходження публічної служби за своєю суттю є публічно-правовим спором відповідно до ст. 19 КАС України, який відноситься до справ адміністративної юрисдикції та повинен вирішуватися шляхом подання відповідного позову у порядку адміністративного судочинства.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верхового Суду, викладеними у постановах від 13.03.2019 року у справі № 757/19121/16-ц та від 16.10.2019 року у справі № 199/5048/16-ц.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За таких обставин, враховуючи, що Ленінський районний суд м. Кіровограда як місцевий загальний суд, що розглядає спори, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин між фізичними особами, фізичними та юридичними особами, не є належним судом для розгляду даної справи, яка за предметною юрисдикцією підсудна Кіровоградському окружному адміністративному суду або Окружному адміністративному суду м. Києва за місцезнаходженням відповідачів, які розглядають публічно-правові спори, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, оскільки дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 5, 19, 20 КАС України, ст.ст. 19, 186, 260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління внутрішніх справ України в Кіровоградській області про стягнення одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у зв`язку із збільшенням ступеня втрати працездатності - відмовити.

Роз`яснити заявнику право на звернення з даним позовом в порядку адміністративного судочинства до Кіровоградського окружного адміністративного суду або до Окружного адміністративного суду м. Києва за місцезнаходженням відповідачів.

Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, або в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний