Номер провадження: 22-ц/813/4326/20
Номер справи місцевого суду: 2-388/05
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сегеди С.М., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2019 року про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_1 , заінтересована особа Приватний нотаріус Одеського нотаріального округу ГТУЮ в Одеській області Михайлова О.В., по цивільній справі № 2-388/05 за позовом ЧПКП «Легенда» до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року, до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Приватний нотаріус Одеського нотаріального округу ГТУЮ в Одеській області Михайлова О.В., про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі № 2-388/05 за позовом ЧПКП «Легенда» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заяви, заявник посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 мати заявниці ОСОБА_3 та її бабуся ОСОБА_2 , купили у рівних частках 155/1000 частин квартири за АДРЕСА_1 .

Заявник вказує, що 17 вересня 2004 року Малиновським районним судом було накладено заборону вчиняти будь-які дії відносно 155/1000 часини домоволодіння по АДРЕСА_2 .

Відповідачем по справі була ОСОБА_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 зазначила, що борг за рішенням суду був сплачений нею 19.08.2011 року, у розмірі 5202,10 грн.

Мати заявниці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і вона 03 серпня 2017 року звернулася до приватного нотаріуса Михайлової О.В. з заявою про отримання спадщини та на підставі її заяви було заведено спадкову справу №1/2017 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_4 .

Однак, ОСОБА_1 нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину, оскільки, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на вказану частку квартири, власницею якої була ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2004 року, було накладено арешт. При цьому, нотаріусом було роз`яснено заявниці право на звернення до суду за захистом своїх порушених спадкових прав.

18 грудня 2010 року заявниця уклала шлюб з ОСОБА_5 та змінила своє прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Приватний нотаріус Одеського нотаріального округу ГТУЮ в Одеській області Михайлова О.В., про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі № 2-388/05 за позовом ЧПКП «Легенда» до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою скасувати заходи забезпечення позову, які були застосовані ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2004 року у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру під АДРЕСА_1 та зняти обтяження на нерухоме майно належне ОСОБА_1 після смерті її матері ОСОБА_4 шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

В судове засідання, призначене на 02.07.2020 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Також 02.07.2020 року до канцелярії апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про слухання справи у її відсутність, у якій зазначила, що апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні заяви про скасування арешту з нерухомого майна, суд першої інстанції виходив з того, що діючим законодавством передбачений інший порядок захисту прав фізичних та юридичних осіб, на майно яких було накладено арешт по справі, у якій вони не приймали участі як сторона, а саме шляхом звернення до суду з самостійним позовом про звільнення майна з під арешту.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду м.Одеси в 2005 році знаходилась цивільна справа № 2-388/05.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2005 року по вказаній цивільній справі за позовом ППКП «Легенда» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було задоволено вимоги позивача та стягнуто на користь ППКП «Легенда» з ОСОБА_2 заборгованість по оплаті житлового приміщення та комунальних послуг 155/2000 частин квартири АДРЕСА_1 за період з січня 2001 року по липень 2004 року, в сумі 1260,58 грн.

Отже, сторонами по вказаній справі були ППКП «Легенда» та гр. ОСОБА_2 .

Згідно копії ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2004 року по вказаній справі було накладено арешт , а саме на 155/2000 частки квартири під АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .

Проте, ОСОБА_1 учасником зазначеної справи не була.

Також, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з заявою про скасування заходів забезпечення позову вже зверталась до суду і ухвалою суду від 14 серпня 2019 року заявниці було відмовлено в задоволенні її заяви, про скасування заходів забезпечення позову та зазначено, що всупереч положенням ст. ст. 158, 183 ЦПК України, в матеріалах поданої заяви відсутні докази на підтвердження родинних зв`язків ОСОБА_1 із відповідачем у справі ОСОБА_2 та на підтвердження погашення заборгованості ОСОБА_2 саме перед ППКП «Легенда», як зазначає заявник, згідно рішення суду від 28 січня 2005 року.

Також, заявнику, при цьому, було роз`яснено судом, що необхідно відновити втрачене судове провадження, в частині винесення ухвали про забезпечення позову, шляхом накладення арешту з метою його скасування.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що з наданої квитанції, вбачається, що 19.08.2011 року ОСОБА_8 було сплачено на користь КП "Теплоснабжение г.Одессы" 5202,10 грн. (а.с. 19), але доказів, про погашення заборгованості за рішенням суду на користь ППКП «Легенда», до заяви не надано.

Так, статтею 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Скасування заходів забезпечення позову слід відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову. Різниця полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Тобто, підставами для скасування заходів забезпечення позову може бути ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову або повне фактичне виконання судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Відповідно до абз. 4 п. 9 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З вказаного вбачається, що ОСОБА_1 , не будучи стороною по справі чи третьою особою, яка б заявляла самостійні вимоги щодо предмета спору, фактично просить суд скасувати заходи забезпечення позову, в порядку ст. 158 ЦПК України, а не в загальному позовному провадженні, як того вимагає вищезазначений закон в таких випадках.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку щодо необхідності залишення без змін оскаржуваної ухвали з огляду на те, що доводи апеляційної скарги є аналогічними вимогам заяви та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2019 року про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Приватний нотаріус Одеського нотаріального округу ГТУЮ в Одеській області Михайлова О.В., про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі № 2-388/05 за позовом ЧПКП «Легенда» до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 20.07.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда