Провадження №22-ц/812/176/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Бондаренко Т.З.,

суддів- Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/2997/19 за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 15 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Притуляка І.О., в приміщенні того ж суду, за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ» за участі третьої особи - Сектор Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у Миколаївській області про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову зазначив, що одержує послуги з розподілу природного газу на підставі договору постачання природного газу, побутовим споживачем, укладеного з ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ» на основі Типового договору постачання природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498. 19 лютого 2019 року він отримав рахунок по сплаті споживчого газу № , зі змісту якого з`ясував, що оплату нараховано за об`єм споживчого газу приведеного до стандартних умов які складають 11, 3 м.куб., тоді як за фактичними показами лічильника ним було спожито - 11 м.куб. газу.

Не погодившись з зазначеними неправомірними діями відповідача, 18 грудня 2018 року та 30 березня 2019 року, ним було направлено претензії, щодо негайного припинення порушення його прав, як споживача по договору постачання. Зазначені претензії було залишено без задоволення.

Стверджує, що дії відповідача по зазначенню у рахунку вимоги щодо необхідності оплатити об`єм природного газу, приведений до стандартних умов та який не відповідає обсягам фактичного споживання, ставлять його у нерівне становище порівняно з іншими побутовими споживачами, порушують його права побутового споживача та норми чинного законодавства.

Окрім того зазначив, що вищевказані дії уповноважених осіб відповідача були предметом перевірки Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, за результатами якої було складено Акт, та винесено постанову № 499 від 05 квітня 2019 року, щодо накладення штрафу в тому числі і на АТ «Миколаївгаз».

З урахуванням встановленого, просив зобов`язати відповідача припинити дії, які порушують його права як побутового споживача по договору розподілу, а саме, припинити приводити об`єми природного газу до стандартних умов при здійсненні обліку природного газу, використаного ним як побутовим споживачем; зобов`язати відповідача перерахувати з жовтня 2018 року об`єм спожитого ним природного газу по фактичним показникам лічильника (без приведення об`єму природного газу до стандартних умов), та зобов`язати відповідача відновити виставлення рахунків на оплату послуг постачання природного газу, використаного ним як побутовим споживачем за фактичними показниками лічильника.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Вказане рішення суду мотивовано тим, що оплата за газ у період, визначений у договорі на постачання газу здійснюється за об`єми газу, які приведено до стандартних умов, тому нарахування за спожитий природній газ у відповідності до нормативних актів за адресом споживання ОСОБА_1 правомірно здійснювалося із застосуванням коефіцієнта приведення до стандартних умов. Таким чином повідомлення про сплату на підтвердження проведених оплат не вказують на неправомірність нарахувань проведених ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ» по особовому рахунку позивача. Крім цього, суд вказав на те, що ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ» не є належним, як випливає із змісту спору, відповідачем ( в рішенні вказано позивачем).

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він, як побутовий споживач, одержує природний газ на підставі договору постачання, укладеного з відповідачем, в якому ціна встановлена за м.куб. газу, тобто за об`єм природного газу. Величина споживання побутового споживача визначається ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ» за даними оператора газорозподільних систем АТ «Миколаївгаз», який формує їх на підставі лічильника. Саме ці данні мають бути використані відповідачем для розрахунків з побутовим споживачем.

В апеляційній скарзі зазначено, що судом порушено його право на захист державою його прав споживача, оскільки не забезпечено присутність представника національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, в якості третьої особи у даній справі.

Згідно умов договору постачання, саме ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ» обчислює і виставляє рахунки за спожитий газ згідно умов договору постачання природного газу приймає кошти на оплату вартості спожитого газу. Проте, судом не з`ясовано, яку саме інформацію отримує відповідач від АТ «Миколаївгаз».

ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ» застосовуючи додаткові коефіцієнти при нарахуванні сум за спожитий газ ставить у нерівні умови позивача з іншими споживачами та створює штучні умови привілейованого положення споживачів, які сплачують вартість спожитого газу за нормами споживання.

Також, апелянт вважає, що Методика приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу не може бути застосована до побутових споживачів, оскільки її дія поширюється лише на юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ» на вказану апеляційну скаргу подав відзив, в якому зазначав про те, що відповідно до Кодексу газорозподільних систем (далі- Кодекс ГРС) та Ліцензійних умов саме АТ «Миколаївгаз», як оператор ГРМ, визначає об`єм спожитого природного газу споживачем та передає такі данні до постачальника, тобто ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ», для якого такі показники є обов`язковими для визначення ціни спожитого газу та направлення споживачу відповідного розрахунку.

Третя особа Сектор Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у Миколаївській області правом на відзив не скористався, в судове засідання суду апеляційної інстанції свого представника не направив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає таким вимогам.

Відповідно до ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках..

Положеннями ч. 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, з матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу на об`єкті газоспоживання за місцем реєстрації його місця проживання за адресом: АДРЕСА_1 .

Постачальником природного газу являється ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ», який відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців є юридичною особою, здійснює свою діяльність на підставі Статуту, і його предметом діяльності є, зокрема постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ, скрапленого газу, торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи та інше.

Договір між ОСОБА_1 та ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ» на постачання природного газу в письмовій формі не було оформлено, однак фактичне споживання природного газу та оплати відповідних рахунків свідчить про його заочне приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

За вказаним адресом відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 , відповідно до даних якого за місцем споживання природного газу щомісяця надходять рахунки з зазначенням обсягу спожитого газу з зазначенням: об`єму у робочих умовах відповідно до показів лічильника споживача, коефіциєнту приведення до стандартних умов, об`єм у стандартних умовах та його вартості. На підставі вказаних рахунків позивач здійснює відповідну оплату.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до пункту першого ст. 13 ч. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Згідно ст. 20 ч. 3 п. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із змісту позовних вимог ОСОБА_1 слідує, що він звернувся до суду на захист своїх прав як побутового споживача, які випливають з договору постачання, укладеного з ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ» до якого і пред`явлено цей позов, як до сторони цього договору. ОСОБА_1 в позові зазначає, що саме ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ» неправомірно виставляє рахунки йому, як споживачу на оплату спожитого газу, в яких зазначено об`єм спожитого газу приведеного до стандартних умов, як то визначив Оператор ГРМ. В зв`язку з цим позивач просив зобов`язати відповідача припинити виставляти рахунки на оплату спожитого газу з зазначенням об`єму спожитого газу приведеного до стандартних умов, здійснити відповідний перерахунок та на майбутнє виставляти рахунки за фактичними показами лічильника.

Так, відносини між ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ» та ОСОБА_1 , як споживачем природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», «Правилами постачання природного газу», затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі- Правилами), Кодексом ГРС та Типовим договором розподілу природного газу.

Відповідно до основних засад комерційного обліку природного газу в ГРС порядок комерційного обліку ч. 2 ст. 1 розділу 9 Кодексу ГРС порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та Оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу. Порядок укладання договору розподілу природного газу визначений розділом VI цього кодексу.

Пунктом 1 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем встановлено, що визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Для визначення фактичного об`єму споживання (розподіл/постачання) природного газу (алокації) приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ.

У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються данні лічильника газу побутового споживача.

Також розділом 9 главою 4 п. 5 Кодексу ГРС визначено, що оператор ГРМ в установленому законодавством порядку передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період до Оператора ГРС з метою її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача.

Визначені за умови цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу (алокація) є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником.

Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди- в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Аналогічний порядок обліку природного газу та визначення фізичних обсягів споживання (розподілу) природного газу відображені і в Правилах.

Відповідно до п.2 розділу ІІІ Правил, постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах, а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Розділі 4 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1384/27829 (далі - Типовий договір), умови якого згідно п. 1.2 Типового договору розподілу природного газу однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу.

Так, відповідно до положень п. 4.4. розділу 4 Типового договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається одним із способів: 1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу, 2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період.

В розділі 6 Типового договору визначені права Постачальника, де в п.п. 3 пункту 6.2 визначено, що постачальник зобов`язується обчислювати і виставляти рахунки Споживачу за поставлений природний газ відповідно до вимог, передбачених цим договором.

Таким чином, з наведених правових норм слідує, що саме АТ «Миколаївгаз», як оператор ГРМ є відповідальним за облік природного газу у побутових споживачів та визначені ним обсяги природного газу є обов`язковими для Постачальника, тобто ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ» у взаємовідносинах із споживачем. Тоді як ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ», як сторона у договорі на постачання природного газу побутовому споживачу, лише обчислює, тобто проводить математичні розрахунки з наданими йому числовими значеннями об`єму спожитого газу, з метою визначення вартості спожитого газу в об`ємі визначеному Оператором ГРМ, тобто АТ «Миколаївгаз».

З розрахунків, які містяться в матеріалах справи, які надані і позивачем і відповідачем вбачається, що величини об`єму спожитого газу за показами лічильника становлять 11 метрів кубічних, а в зв`язку з приведенням вказаного об`єму до стандартних умов із застосуванням відповідного коефіцієнту, він становить 11, 33 метрів кубічних.

Із наявної в справі постанови НКРЕКП від 05 квітня 2019 року №499 та рішень адміністративних судів з приводу оскарження цієї постанови чітко вбачається, що саме АТ «Миколаївгаз» визначає обсяги спожитого газу та приводить їх показники до стандартних умов.

Проте, посилання позивача, на те, що відповідач у справі ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ» неналежно виконує умови договору постачання природного газу, та в супереч вимогам закону, у виставлених рахунках неправомірно вказує об`єм спожитого газу із застосуванням коефіцієнту з метою приведення об`ємів газу до стандартних умов, є безпідставними, так як відповідач не наділений повноваженнями визначення об`ємів спожитого газу та зобов`язаний застосовувати об`єми визначені Оператором ГРМ та вказати їх в розрахунку і обчислити відповідну ціну.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних, та достатніх доказів порушення саме відповідачем у справі ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ» прав позивача, як побутового споживача природного газу в межах укладеного між ними договору на постачання природного газу, а судом не встановлено неналежного виконання умов договору постачання природного газу відповідачем у справі та відповідно порушення прав позивача з боку ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ», тому підстави для задоволення позовних вимог пред`явлених до постачальника побутового газу відсутні.

В той же час, районний суд в оскаржуваному рішенні передчасно навів висновки щодо правомірності приведення об`єму спожитого газу до стандартних умов шляхом застосування відповідного коефіцієнту, оскільки, як зазначено в даній постанові, визначення об`єму спожитого газу виходить за межі договору постачання газу та не віднесено до компетенції відповідача у справі ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ». Тоді як до органу, який визначає відповідні об`єми спожитого природного газу, тобто до АТ «Миколаївгаз», з яким у позивача також укладено договір саме щодо розподілу природного газу, позовні вимоги в межах цього договору - не пред`являлися.

Також, районний суд навів обґрунтування що вимоги викладені в позові пред`явлені не до належного відповідача, хоча у висновку помилково зазначив як неналежного позивача. Проте, виходячи із змісту заявлених вимог ОСОБА_1 , які полягають в захисті його прав, як споживача в межах укладеного договору постачання природного газу з відповідачем ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ», слідує, що такі вимоги можуть бути пред`явлені лише до сторони цього договору під час вирішення яких слід надати оцінку дій вказаного позивачем відповідача з приводу їх правомірності щодо зазначення в у виставлених саме ним рахунках розміру об`єму спожитого газу з приведенням до стандартних умов.

Натомість, суд правомірно пославшись на норми, які зобов`язують АТ «Миколаївгаз» визначати такий розмір, навів висновки щодо відповідності вимогам закону таких показників, вирішивши тим самим питання щодо прав та обов`язків юридичної особи, яка свідомо не залучалася позивачем до участі у справі.

Відповідно до положень ч.4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За такого, враховуючи зміст позовних вимог та межі і доводи апеляційної скарги, рішення районного суду законність якого є предметом апеляційної перевірки, підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову із зазначенням такого обґрунтування в редакції даної постанови.

Вказане рішення не є перешкодою, в реалізації позивачем права на судовий захист в межах договору укладеного з іншим учасником енергетичного ринку Оператором ГРМ, а саме АТ «Миколаївгаз».

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції по суті залишається без змін, тобто ухвалено не на користь позивача, то відсутні передбачені законом підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.374, 375, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2019 року змінити в частині правового обґрунтування в редакції цієї постанови.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 21 липня 2020 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова