ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» липня 2020 року

м. Харків

справа № 646/1854/18-ц

провадження № 22ц/818/3179/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2020 року в складі судді Шелест І.М.

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 03 грудня 2014 року з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Ваше право та закон», директором якого є ОСОБА_2 , на її користь стягнуто майнову шкоду у розмірі 88 000,00 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 липня 2016 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Ваше право та закон», директором якого є ОСОБА_2 , на її користь суму заборгованості - корегування на встановлений індекс інфляції за весь час прострочення в розмірі 72 160,00 грн, 3% річних від простроченої суми 3630,90 грн.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2017 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Ваше право та закон», директором якого є ОСОБА_2 , на її користь інфляційні збитки за час прострочення заборгованості за період з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2017 року в розмірі 14 009,39 грн та 3% річних від простроченої суми - 2633,00 грн.

Вказала, що жодне з вищезазначених судових рішень не виконано, та заборгованість товариства на теперішній час складає вже 180 438,29 грн.

Зазначила, що ОСОБА_2 жодним чином не реагує на її вимоги сплатити заборгованість, незважаючи на те, що за фактом невиконання судових рішень відкрито кримінальне провадження, та повідомляє, що коштів вона не отримає.

Вказала, що вона є людиною похилого віку, інвалідом війни другої групи. Кожного дня у неї погіршується стан здоров`я, що підтверджується виписками з її медичної карти.

Зазначила, що у зв`язку з невиконанням судових рішень та неповерненням належної їй суми коштів вона постійно перебуває у стресовому стані, внаслідок чого щоденно погіршується стан її здоров`я, який є тяжким та підтримується медикаментозними препаратами, чим їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у 100 000,00 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_2 завдану їй моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

19 червня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду додаток до позовної заяви, в якому вказала, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 березня 2019 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Ваше право та закон» на її користь індекс інфляції за час прострочення заборгованості за період з 01 серпня 2017 року по 30 вересня 2018 року в розмірі 9680,00 грн та три проценти річних від простроченої суми 2640,00 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 207 848,65 грн, а завдана моральна шкода 100 151, 35 грн, (з розрахунку 308 000,00 грн (еквівалент боргу у розмірі 11 000,00 доларів США станом на жовтень 2018 року) відрахувати 207 848,65 грн (матеріальний збиток згідно рішень судів).

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати повністю і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 фактично виклала доводи та вимоги позову. При цьому звернула увагу на те, що судом не враховано, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Ваше право та закон» саме в особі директора ОСОБА_2 стягнуто грошові кошти на її користь.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Ухвалою Харківського апеляційного суду в складі колегії суддів Коваленко І.П., Котелевець А.В., Овсяннікової А.І. від 22 травня 2020 року поновлено апелянту строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито апеляційне провадження у справі та справу вирішено розглянути без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду в складі колегії суддів Коваленко І.П., Котелевець А.В., Овсяннікової А.І. від 22 травня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

15 червня 2020 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ Бурлака І.В. розподілено цивільну справу № 646/1854/18-ц (22ц/818/3179/20).

Ухвалою Харківського апеляційного суду в складі колегії суддів Бурлака І.В., Хорошевського О.М., Яцини В.Б. від 16 червня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що зобов`язання перед позивачкою існують саме у юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Ваше право та закон», тому її керівник Онікієнко ОСОБА_3 , до якого пред`явлено позов, є неналежним відповідачем у справі.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 липня 2012 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮК «Ваше право та закон» укладено договір № 01-07/12 про надання юридичних послуг щодо оформлення права власності на нежитлову будівлю у терміни, передбачені законодавством після надання всіх необхідних документів замовником. В подальшому 02 серпня 2012 року, 19 листопада 2013 року, 25 квітня 2014 року сторонами укладено додаткові угоди до вказаного договору (а. с. 24-29).

У зв`язку з невиконанням зазначеного договору ОСОБА_1 , яка передала за договором суму коштів товариству, звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Ваше право та закон» про відшкодування майнової і моральної шкоди.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Ваше право та закон» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 88 000,00 грн та 5000,00 грн моральної шкоди; в іншій частині вимог відмовлено, вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 03 грудня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2014 року в частині стягнення моральної шкоди скасовано і у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди відмовлено повністю; зменшено стягнення судового збору на користь держави; в іншій частині рішення суду залишено без змін (а. с. 5-9).

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про коригування суми, яка підлягає стягненню, відповідно до індексу споживчих цін.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК «Ваше право та закон» на її користь суму заборгованості (коригування на встановлений індекс інфляції за весь час прострочення) в розмірі 72 160,00 грн, три проценти річних від простроченої суми 3630,90 грн; вирішено питання щодо судових витрат (а. с. 10-12).

У березні 2017 року на ім`я ОСОБА_1 зроблено поштовий переказ на суму 5000,00 грн, на якому вона зробила напис, що вимагає повернення усієї суми заборгованості згідно судових рішень (а. с. 33).

У 2017 році ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про коригування суми, яка підлягає стягненню, відповідно до індексу споживчих цін.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК «Ваше право та закон» на її користь індекс інфляції за час прострочення заборгованості за період з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2017 року в розмірі 14 009,39 грн та три проценти річних від простроченої суми 2633,00 грн, в іншій частині позову відмовлено; вирішено питання щодо судових витрат (а. с. 13-14).

Як вбачається з відповіді Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова від 14 грудня 2017 року № 46733 на виконанні у відділі знаходиться зведене виконавче провадження з виконання зазначених судових рішень ВП № 55363899 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК «Ваше право та закон» на користь ОСОБА_1 суми заборгованості в розмірі 187 144,49 грн (а. с. 20).

Вищезазначені судові рішення дотепер не виконані.

З ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 січня 2018 року та відповіді Прокуратури Харківської області від 21 березня 2017 року № 04/2/2-1164/16 вбачається, що 26 січня 2016 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000013 з правовою кваліфікацією за частиною 3 статті 382 КК України за фактом невиконання рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2014 року. 14 вересня 2017 року старшим слідчим СВ Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області Гулієвим І.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 382 КК України. Зазначена постанова слідчого скасована вищевказаною ухвалою слідчого судді, матеріали кримінального провадження повернуто слідчому для продовження досудового розслідування (а. с. 15-17, 21).

14 січня 2019 року слідчим СВ Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області Корнієнко Т.Ю. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000013, яка ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2019 року скасована; матеріали кримінального провадження повернуто до відділу поліції для відновлення досудового розслідування (а. с. 99-101).

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК «Ваше право та закон» про коригування суми, яка підлягає стягненню, відповідно до індексу споживчих цін, позов ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК «Ваше право та закон» на її користь індекс інфляції за час прострочення заборгованості за період з 01 серпня 2017 року по 30 вересня 2018 року в розмірі 9680,00 грн та три процента річних від простроченої суми 2640,00 грн, вирішено питання щодо судових витрат (а. с. 85-86).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 , 1939 року народження, є інвалідом війни другої групи, має низку захворювань, що підтверджується копією посвідчення, серія НОМЕР_1 , копією посвідчення, серія НОМЕР_2 , копією довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААБ, НОМЕР_3 , копією медичного висновку від 04 жовтня 2017 року № 9626, виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 08-06/938, виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 21 березня 2018 року, виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4957 від 22 серпня 2018 року, виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4927 від 25 серпня 2019 року, виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 9915 від 07 грудня 2019 року, виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 26 лютого 2020 року (а. с. 19, 23, 30, 31, 34, 35, 57, 102-104).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Нормами статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).

Як вбачається з матеріалів справи, судовими рішеннями Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2014 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Харківської області від 03 грудня 2014 року, Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 липня 2016 року, Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2017 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Ваше право та закон» на користь ОСОБА_1 грошові кошти.

З метою примусового виконання зазначених судових рішень відкрито виконавче провадження. Однак, судові рішення дотепер не виконано.

Відповідач ОСОБА_2 керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Ваше право та закон», що вбачається із загальнодоступних відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та не заперечується відповідачем.

Разом з тим, тлумачення статей 2, 11, 1167, 1173 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Вимогами частини 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується саме тією особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої та третьої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Відповідач є засновником юридичної особи, яка має статус юридичної особи, і, відповідно, він як учасник (засновник) не відповідає за зобов`язаннями створеної ним юридичної особи.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 607/3095/16-ц, провадження № 61-1755св18.

Суд першої інстанції, встановивши, що рішеннями суду на користь позивачки стягнуто суму коштів з юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Ваше право та закон», дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок невиконання цих рішень, заявленого до ОСОБА_2 як керівника юридичної особи, оскільки засновник юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями цієї юридичної особи.

Доказів, що ОСОБА_2 як засновник Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Ваше право та закон» несе додаткову відповідальність щодо зобов`язань юридичної особи згідно її установчих документів, матеріали справи не містять.

Діями ОСОБА_2 як фізичної особи шкода позивачці не спричинялась.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 є директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Ваше право та закон», тобто представляє інтереси товариства, та саме через нього як керівника товариство набуває цивільних прав та обов`язків та здійснює їх, та на норми права, що регулюють правовідносини з представництва, є безпідставними, оскільки юридична особа як учасник цивільних правовідносин наділена правоздатністю та дієздатністю, і у випадку наявності спору за її участі має право самостійно бути учасником процесу, реалізуючи свої права через виконавчі органи. У випадку, коли позов заявлено не до юридичної особи, а до її керівника як фізичної особи, правовідносини щодо представництва не виникають, оскільки товариство до участі у справі взагалі не залучено.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Ваше право та закон» саме в особі директора ОСОБА_2 стягнуто грошові кошти на її користь, спростовуються матеріалами справи, а саме копіями судових рішень, відповідачем за якими є саме юридична особа.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що судом не витребувано наказ про призначення ОСОБА_2 керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Ваше право та закон» та не з`ясовано його повноваження, є необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідного клопотання про витребування доказів вона не заявляла, а згідно принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства суд позбавлений можливості збирання доказів за власною ініціативою. Крім того, той факт, що ОСОБА_2 є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Ваше право та закон» відповідачем не заперечується.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що позов у даній справі заявлено до неналежного відповідача. При цьому, позивачка не позбавлена права захистити свої права шляхом пред`явлення відповідного позову безпосередньо до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Ваше право та закон» з наданням належних доказів завдання їй шкоди або оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця в ході примусового виконання вищезазначених судових рішень.

Разом з тим слід зазначити, що для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статей 1173, 1174 ЦК України необхідно встановити не лише протиправну поведінку (протиправну бездіяльність), але й шкоду та причинний зв`язок між протиправною поведінкою (протиправною бездіяльністю) та шкодою.

Факт тривалого невиконання рішення суду не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою.

Як вбачається з матеріалів справи позивачкою не надано належних доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди, зокрема, що погіршення стану її здоров`я пов`язано саме з невиконанням судових рішень, що невиконанням судових рішень порушені її нормальні життєві зв`язки, що вона змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя або доказів настання інших негативних наслідків.

При цьому, судова колегія враховує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮК Ваше право та закон» чинило спроби виконати рішення суду частинами, однак позивачка такого виконання не приймає.

Як вбачається з письмових пояснень позивачки при розрахунку моральної шкоди вона виходила з суми боргу товариства у гривневому еквіваленті на час пред`явлення позову, зменшеної на суму коштів, що стягнута за рішеннями суду, тобто фактично вона визначила суму завданої матеріальної, а не моральної шкоди. Належного обґрунтування розміру відшкодування моральної шкоди, про який просила ОСОБА_1 , нею не надано.

З огляду на вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні спору суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору як інвалід 2 групи, та її апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 15 липня 2020 року.