Головуючий суддя
в суді І інстанції Козіна С.М.
Єдиний унікальний № 374/344/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року Ржищівський міський суд Київської області в складі :

головуючої судді- Козіної С.М.,

за участі:

секретаря- Проценко Ю.В.,

позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (не з`явились),

представника позивача - ОСОБА_3 (не з`явився),

відповідача - ОСОБА_4 (не з`явився),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє опікун ОСОБА_1 , до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2019 року позивачі подали до суду вказану позовну заяву, посилаючись на те, що ОСОБА_1 та його дочка ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 , який раніше мав ім`я - ОСОБА_4 , є сином позивача, зареєстрований і раніше проживав у даному будинку. Відповідач після смерті своєї матері ОСОБА_6 успадкував 47/200 частки даного будинку. 26 жовтня 2016 року відповідач продав належну йому частку будинку позивачу ОСОБА_1 та в той же день виїхав у невідомому напрямку. З того часу його місце перебування невідоме, понад 5 років син не проживає у цьому будинку, не спілкується з батьком та сестрою, спільного господарства з ними не веде, його особистих речей у будинку, господарських будівлях і спорудах та на території садиби немає, за комунальні послуги він не платить. Отже, позивач ОСОБА_1 вважає, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням. Позивач просив визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 внаслідок відсутності в ньому понад шість місяців без поважних причин.

У судове засідання позивачі та представник позивача не з`явились, представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивача та без його участі, позовні вимоги підтримував.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи в силу ст. 128-131 ЦПК України був повідомлений належним чином, шляхом надсилання рекомендованого листа з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу, яку вказував відповідач у поданому повідомленні про зміну адреси (а.с. 54), про причини неявки не повідомив, заперечень проти позовних вимог не надіслав.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу частки у праві власності на житловий будинок від 26 жовтня 2016 року (а.с. 12), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 152260076 від 15 січня 2019 року (а.с. 13) та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19 вересня 2015 року (а.с. 10).

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 02-03-07-1226 від 16 грудня 2019 року встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 . Разом з ним за вказаною адресою зареєстровані: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 14).

З актів обстеження проживання від 18 травня 2019 року 15 липня 2019 року, 19 вересня 2019 року, 20 листопада 2019 року, складених комісією в складі: депутата Ржищівської міської ради Київської області VII скликання ОСОБА_3 та громадян ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , встановлено, що ОСОБА_4 (він же - ОСОБА_4 ) зареєстрований у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проте з 2016 року не проживає у цьому будинку. Особистих речей та предметів домашнього вжитку громадянина ОСОБА_4 у будинку немає, участі у веденні спільного господарства він не приймає, за комунальні послуги не платить (а.с. 15, 16, 17, 18).

З копії домової книги встановлено, що у будинку за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 19-20).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право свободи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК Української РСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частинами третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

За змістом ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки /реєстрації/ самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_4 , він же ОСОБА_4 з 2016 року виїхав з житлового будинку АДРЕСА_1 , та з того часу там не проживає, тому втратив право користування цим житлом.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , необхідно задовольнити.

В порядку, передбаченому ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 71, 72, 150, 163 ЖК Української РСР, ст. 29, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст. 2, 4, 12, 81, 82, 141, 223, 247, 265, 273, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє опікун ОСОБА_1 , до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_4 (колишнє прізвище ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користуванням житловим будинком АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, тобто до Київського апеляційного суду через Ржищівський міський суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строки застосовувати із врахуванням ч.3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України.

Суддя