Справа № 133/2348/19
Провадження № 22-ц/801/842/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воронюк В. А.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 рокуСправа № 133/2348/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів Марчук В. С., Матківської М. В.,

з участю секретаря судового засідання Кирилюк Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до громадської організації «Водограй - Кашперівка», голови громадської організації «Водограй - Кашперівка» Савчука Анатолія Сергійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Кашперівська сільська рада Козятинського району Вінницької області, про визнання незаконними дій громадської організації та усунення перешкод у здійсненні права на загальне водокористування за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Воронюк В. А. від 03 лютого 2020 року та додаткове рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Проця В. А. від 06 березня 2020 року, -

встановив:

В вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду цим позовом, за яким просив визнати дії громадської організації «Водограй-Кашперівка» (далі ГО «Водограй-Кашперівка») та її голови ОСОБА_2 щодо порушення його права на загальне водокористування (любительське рибальство та плавання на човні) ставком, розташованим у центрі с. Кашперівка Козятинського району Вінницької області, незаконними та зобов`язати ГО «Водограй-Кашперівка» та її голову ОСОБА_2 не чинити перешкоди у здійсненні ним права на загальне водокористування ставком.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він проживає в с. Кашперівка Козятинського району Вінницької області. З липня 2018 року голова та члени ГО «Водограй-Кашперівка» (рибальського клубу) стали чинити йому перешкоди у здійсненні любительського рибальства (забороняли рибалити з берега та човна) на ставку, розташованому у центрі села, що був переданий Кашперівською сільською радою Козятинського району Вінницької області у користування цій громадській організації. 17 липня 2019 року зі ставу зник належний йому човен, який був повернутий після звернення до органів Національної поліції. Рішення про заборону йому рибалити та використовувати човен було прийнято на загальних зборах рибальського клубу 01 серпня 2019 року.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 лютого 2020 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що загальними зборами членів ГО «Водограй-Кашперівка» від 01 серпня 2019 року лише рекомендовано ОСОБА_1 забрати зі ставу власний човен аби не допустити трагічних наслідків через бездоглядне використання човна дітьми, а тому вважати його право на загальне водокористування (любительське рибальство та плавання на човні) порушеним підстав немає.

Додатковим рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 березня 2020 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 грн 00 к. у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати рішення і ухвалити нове - про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на ті ж обставини, що і у позовній заяві.

06 квітня 2020 року представник ГО «Водограй-Кашперівка» - адвокат Кузмінський Ю. В. подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішення 25 сесії 7 скликання Кашперівської сільської ради Козятинського району Вінницької області №13-25-07 від 03 червня 2019 року ГО «Водограй-Кашперівка» було надано в користування земельну ділянку водного фонду, а саме став, який знаходиться біля школи в с. Кашперівка Козятинського району Вінницької області, строком на 5 років (а. с.115).

Із протоколу загальних зборів ГО «Водограй- Кашперівка» № 1 від 01 серпня 2019 року видно, що членами рибальського клубу розглядалось питання щодо надання дозволу на здійснення любительського рибальства особам, які не є членами рибальського клубу, а також питання щодо зобов`язання ОСОБА_1 забрати належний йому човен із ставка ( а. с. 14).

Відповідно до частини шостої статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 5 цього Кодексу установлює, що суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначний законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Способи захисту цивільних прав установлені у частині другій статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зокрема пункт 10 таким способом визначає визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, застосувати обраний позивачем спосіб захисту, який не встановлений договором або законом, але йому (закону) не суперечить, суд може лише у тому випадку, коли такий спосіб є ефективним, тобто таким, що забезпечує відновлення порушеного суб`єктивного права особи і не потребуватиме додаткових зусиль для його реалізації, а рішення суду про задоволення позову може виконане примусово у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 58 Земельного кодексу України (далі ЗК України) та статті 4 Водного кодексу України (далі ВК України) до земель водного фонду належать землі: зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом. Використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами (частини 4, 5 статті 59 ЗК України).

Статтею 1 ВК України встановлено, що водокористування - це використання вод (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства.

Водокористувачі мають право здійснювати загальне та спеціальне водокористування (пункт 1 частини першої статті 43 ВК України).

Відповідно до пункту 2.1, пункту 3.2 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених Наказом державного комітету рибного господарства України за № 19 від 15 лютого 1999 року та зареєстрованих у Міністерстві Юстиції України 28 квітня 1999 за 03269/3562. (далі Правила № 19 від 15 лютого 1999 року) любительське і спортивне рибальство - вилов риби, добування водних безхребетних у спеціально визначених для цього водоймах (їх ділянках) з метою особистого споживання і (за умови дотримання встановлених правил рибальства та водокористування); любительське і спортивне рибальство на водоймах загального користування здійснюється безоплатно та без надання спеціальних дозволів.

Згідно з частиною першою статті 47 ВК України загальне водокористування здійснюється громадянами для задоволення їх потреб (купання, плавання на човнах, любительське і спортивне рибальство, водопій тварин, забір води з водних об`єктів без застосування споруд або технічних пристроїв та з криниць) безкоштовно, без закріплення водних об`єктів за окремими особами та без надання відповідних дозволів.

З метою охорони життя і здоров`я громадян, охорони навколишнього природного середовища та з інших передбачених законодавством підстав районні і міські ради за поданням відповідних центральних органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та інших державних органів встановлюють місця, де забороняється купання, плавання на човнах, забір води для питних або побутових потреб, водопій тварин, а також за певних підстав визначають інші умови, що обмежують загальне водокористування на водних об`єктах, розташованих на їх території. Місцеві ради зобов`язані повідомляти населення про встановлені ними правила, що обмежують загальне водокористування ( частина друга, третя статті 47 ВК України).

Відповідно до частини четвертої - шостої статті 47 ВК України на водних об`єктах, наданих в оренду, загальне водокористування допускається на умовах, встановлених водокористувачем, за погодженням з органом, який надав водний об`єкт в оренду.

Водокористувач, який узяв водний об`єкт у користування на умовах оренди, зобов`язаний доводити до відома населення умови водокористування, а також про заборону загального водокористування на водному об`єкті, наданому в оренду.

Якщо водокористувачем або відповідною радою не встановлено таких умов, загальне водокористування визнається дозволеним без обмежень.

За змістом пункту 5.3.8. Статуту ГО «Водограй-Кашперівка» рішення загальних зборів організації є обов`язковими лише для її членів.

Як видно з матеріалів справи ГО «Водограй-Кашперівка» умови загального водокористування, зокрема любительського рибальства на ставу, що розташований в центрі с. Кашперівка Козятинського району Вінницької області, не встановлювались, рішення загальних зборів рибальського клубу від 01 серпня 2019 року про необхідність забрати човен ОСОБА_3 зі ставу не має для нього обов`язкового характеру, оскільки позивач не є членом цієї громадської організації, а тому визнання незаконним цього рішення не вплине на обсяг його прав і обов`язків.

Щодо доводів позивача про вчинення фізичних перешкод у здійсненні ним прав загального водокористування, то навіть за наявності доказів такого порушення прав позивача, вони також не можуть бути ефективно захищені в обраний ним спосіб, тому що сама по собі заборона не чинити перешкод у здійсненні цих прав, навіть висловлена у судовому рішенні, не гарантує того, що в подальшому ці перешкоди не чинитимуться (таке рішення фактично не може бути виконано у примусовому порядку).

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що у даному випадку права ОСОБА_3 можуть бути ефективно захищені шляхом застосування ним самостійно засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства (стаття 19 ЦК України), зокрема продовження здійснення прав загального водокористування на водоймі, в тому числі любительського рибальства з власного човна, а у випадку вчинення відповідних дій щодо нього особисто чи його майна (фізичний вплив на особу позивача, видалення його човна з водойми тощо) - шляхом звернення до органів Національної поліції, завданням якої є, зокрема забезпечення публічної безпеки і порядку та охорона прав і свобод людини (пункти 1, 2 статті 2 Закону України «Про національну поліцію»).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Оскільки неправильність додаткового рішення про стягнення судових витрат позивач обґрунтовував неправильним вирішенням спору по суті, то підстав для його скасування чи зміни також немає.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду представник голови ГО «Водограй-Кашперівка» ОСОБА_2 - адвокат Кузьмінський Ю. В. подав заяву про стягнення з позивача на користь його довірителя 3000 грн 00 к. у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката, на підтвердження яких надав ордер, договір про надання правової допомоги від 01 квітня 2020 року та акт наданих послуг від 29 квітня 2020 року із розрахунком та детальним описом наданих послуг.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача.

Отже, ураховуючи те, що факт понесення відповідачем ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу адвоката за підготовку та участь в розгляді справи судом апеляційної інстанції, а також їх розмір підтвердженні відповідними доказами (договором про надання правничої допомоги, атом наданих послуг та квитанцією до прибуткового касового ордеру), позивач не заявляв про зменшення їх розміру відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України, то їх необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у повному обсязі.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 лютого 2020 року та додаткове рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 березня 2020 року - без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , 3000 (три тисячі) грн 00 к. у відшкодування витрат на правову допомогу адвоката.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Повний текст постанови складено 21 липня 2020 року)

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: С. В. Марчук

М. В. Матківська