Дата документу 21.07.2020 Справа № 332/112/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/112/20
Провадження №22-ц/807/2047/20
Головуючий в 1-й інстанції - Марченко Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Новікова Ігоря Олександровича на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2020 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 17 квітня 2020 року), у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Новікова Ігоря Олександровича до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» про визнання публічного договору в частині заяви про приєднання №АВН0А!00000003 від 05.07.2017 року недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. В позові позивач посилається на те, що між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (далі ТОВ «Автокредит Плюс», товариство) було підписано заяву про приєднання до публічного договору № АВН0А!00000003 від 05.07.2017 року, за якою він надав свою згоду на приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу на умовах, визначених цим договором, який розміщено на офіційному веб-сайті компанії www.planetavto.com.ua. За умовами вказаного договору відповідач надав йому в лізинг автомобіль MERCEDES - BENZ GL, 2006 р.в., тип ТЗ - ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В. колір - чорний, VIN-код НОМЕР_2 , реєстраційний номер (номерний знак) - НОМЕР_3 . При цьому, посилаючись на ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач вважає несправедливими умови договору, що зазначені в пунктах 3.12, 4.8, 5.2, 6.3.3, 12.2. У зв`язку з несвоєчасною сплатою платежу автомобіль було вилучено відповідачем. Позивач просить суд визнати публічний договір № АВН0А!00000003 від 05.07.2017 року з усіма додатками недійсним, застосувати наслідки недійсного правочину і стягнути з відповідача сплачені за договором лізингу платежі в розмірі 263116,28 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Новікова Ігоря Олександровича до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» про визнання публічного договору в частині заяви про приєднання № АВН0А!00000003 від 05.07.2017 року недійсним - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», ІПН 34410930 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 сплачені за договором фінансового лізингу від 05.07.2017 року грошові кошти в сумі 50497 (п`ятдесят тисяч чотириста дев`яносто сім) гривень 33 (тридцять три) копійки.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», ІПН 34410930 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 понесені судові витрати в розмірі 504 (п`ятсот чотири) гривні 97 копійок та витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанціїОСОБА_1 в особі представника адвоката Новікова Ігоря Олександровича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що сума стягнення в розмірі 263116,28 грн. є тілом предмету лізингу сплаченого за договором і в цю суму не було включено плата за користування предметом лізингу в розмірі 160702,67 грн., а тому суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги частково.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.07.2017 року позивач підписав заяву про приєднання до публічного договору № АВН0А!00000003 про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті компанії www.planetavto.com.ua (а.с.11-17), відповідно до умов якого отримав від відповідача у лізинг автомобіль марки MERCEDES - BENZ GL, 2006 р.в., тип ТЗ - ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В. колір - чорний, VIN-код НОМЕР_2 , реєстраційний номер (номерний знак) - НОМЕР_3 .

Умовами вказаного договору, викладених у додатку №2 (а.с.12), позивач мав сплачувати щомісячний платіж та платежі по відшкодуванню витрат лізингодавця, пов`язаних з виконання договору (п.2.1 ст.2 Договору), до складу якого входило: відшкодування частини вартості предмета лізингу, відсотки за користування предметом лізингу, комісія за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу, відшкодування частини вартості страхування предмета лізингу.

Позивач, згідно вказаного графіку, щомісяця сплачував платежі за користування предметом лізингу. Так, з моменту підписання заяви позивач сплачував періодичні платежі , розмір виплачених сум не підтверджені відповідними квитанціями, і тому розмір виплачених коштів вважається не доведеним. Сторони не заперечують, що згідно п 14.1.7 договору позивач вніс на користь відповідача 211200 грн. - авансу за користування предметом лізингу.

Договір фінансового лізингу № АВН0А!00000003 від 05.07.2017 року укладений без дотримання письмової нотаріальної форми, тому є нікчемним і не підлягає визнання недійсним в судовому порядку.

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі на підставі нікчемного договору фінансового лізингу №CS00A! від 01 липня 2014 року мають певні особливості, а саме: з моменту виникнення між сторонами у справі спірних правовідносин ОСОБА_1 користувався предметом лізингу (вказаний вище транспортний засіб), який належить на праві власності ТОВ "Автокредит Плюс".

Задовольняючи позові вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того що, сума грошових коштів, яка була сплачена позивачем, більша ніж та сума, яку він повинен був сплатити за період фактичного користування автомобілем, а тому стягненню на користь позивача підлягає різниця між сумою оплаченою за користуванням предметом лізингу 160702,67 грн. та авансом внесеним позивачем за п.14.1.7 договору 211200 грн. , що складає 50497,33 грн.

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується частково, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним,

Встановлено, що договір фінансового лізингу від 05.07.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Автокредит Плюс" нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд.

Таким чином, договір фінансового лізингу від 05.07.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Автокредит Плюс" є нікчемним.

Нікчемним правочином є правочин, вчинення якого не породжує передбачених законом правових наслідків у зв`язку із протиправністю або іншими недоліками юридичного характеру, незалежно від пред`явлення позову про визнання його недійсним. Нікчемний правочин є недійсним незалежно від визнання його таким і від бажання сторін. Нікчемний правочин породжує лише наслідки, які пов`язані з його недійсністю.

Суд першої інстанції дійшов вірних висновків в частині того, що договір фінансового лізингу № АВН0А!00000003 від 05.07.2017 року укладений без дотримання письмової нотаріальної форми, тому є нікчемним і не підлягає визнання недійсним в судовому порядку, в зв`язку чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Між тим, оскільки за змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, то судова колегія приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача сплачених 263116,28 грн. за спірним договором.

Докази внесення цих коштів позивач надав до апеляційної скарги і вони відповідачем не спростовані.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 263116,28 грн.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В зв`язку з задоволенням позовних вимог в частині стягнення коштів та вимог апеляційної скарги розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за подання позовної заяви складає 2631,16 грн.; за подання апеляційної скарги у розмірі - 3189,28 грн.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

У зв`язку з викладеним, апеляційна скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Новікова Ігоря Олександровича задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2020 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» про визнання публічного договору в частині заяви про приєднання №АВН0А!00000003 від 05.07.2017 року недійсним - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», ІПН 34410930 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 сплачені за договором фінансового лізингу від 05.07.2017 року грошові кошти в сумі 263116 (двісті шістдесят три тисячі сто шістнадцять) гривень 28 (двадцять вісім) копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», ІПН 34410930 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2631,16 грн. за подання позовної заяви та 3946,74 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 6577,90 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 22 липня 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков