Справа № 144/602/19
Провадження № 2/144/192/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2020 р. Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Германа О.С.,

секретаря судового - засідання Пігулі А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Теплик справу за позовом ОСОБА_1 до Теплицької селищної ради Вінницької області про визнання права власності на самочинне будівництво,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Теплицької селищної ради Вінницької області про визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 , який розташований на АДРЕСА_1 , загальною площею 429,40 кв. м.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯМ № 068390, він є власником земельної ділянки кадастровий номер :04:001:0623, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Дана земельна ділянка була виділена позивачу рішенням 27 сесії 4 скликання Теплицької селищної ради від 23.12.2005 року № 584 та надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо передачі безкоштовно у приватну власність земельної ділянки. Рішенням виконавчого комітету Теплицької селищної ради від 07.04.2009 року № 80 ОСОБА_1 було надано дозвіл на будівництво житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 . Проте після отримання даного рішення позивачем дій, які передбачено у п. 2 рішення, а саме: замовити у відділі містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства розробку будівельного паспорта: зареєструвати його у виконкомі селищної ради; отримати в інспекції архітектурного контролю дозвіл на виконання будівельних робіт виконано не було. На підставі рішення Теплицької селищної ради від 29.01.2016 року № 53 «Про перейменування вулиць і провулків смт. Теплик» Розпорядженням селищного голови № 11 від 29 січня 2016 року, перейменовано, без зміни поштових номерів будинків, вулицю Котовського у вулицю Смілгородська. На вищезазначеній ділянці, в період з 2009 року по 2015 рік позивачем самочинно було збудовано будинок, загальною площею 429,40 кв.м. З початку будівництва жодних заяв, претензій чи скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення ним прав інших осіб цим будівництвом. Після завершення будівництва було виготовлено технічний паспорт, також виготовлено звіт про проведення технічного обстеження житлового будинку з підвалом та відповідно до інформації про результати технічного обстеження житлового будинку з підвалом встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Позивач звернувся до Департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області з заявою про прийняття в експлуатацію будинку, побудованого без дозволу на виконання будівельних робіт також ним було подано Декларацію про готовність до експлуатації, проте йому було відмовлено, через що він змушений був звернутись до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, вказує, що позовні вимоги підтримує та просять позов задовольнити.

Представник відповідача Теплицької селищної ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за відсутності представника селищної ради, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні належними доказами та підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯМ № 068390, позивач є власником земельної ділянки кадастровий номер :04:001:0623, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 8). Вищевказана земельна ділянка була виділена ОСОБА_1 рішенням 27 сесії 4 скликання Теплицької селищної ради від 23.12.2005 року № 584 (а.с. 9). Рішенням виконавчого комітету Теплицької селищної ради від 07.04.2009 року № 80 ОСОБА_1 було надано дозвіл на будівництво житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 (а.с. 10). Рішенням Теплицької селищної ради від 29.01.2016 року № 53 «Про перейменування вулиць і провулків смт. Теплик» Розпорядженням селищного голови № 11 від 29 січня 2016 року, перейменовано, без зміни поштових номерів будинків, вулицю Котовського у вулицю Смілгородська (а.с. 11). Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа об`єкту нерухомого майна становить 429, 40 кв.м. (а.с. 12-16). Звітом про проведення технічного обстеження житлового будинку з підвалом та прибудовами по АДРЕСА_1 від 04.04.2019 встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.с. 17-20).

Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до вимог статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), якою вона має право володіти, користуватися та розпоряджатися.

Згідно частини третьої статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Виходячи із положень ч. 5 статті 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3, 4, 9 Постанови від 30.03.2012 р. № 6 "Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз`яснено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Пунктом 12 цієї ж постанови роз`яснено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

У правовій позиції висловленій Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов про визнання права власності на нерухоме майно слід задовольнити.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 10-13,18, 133, 141, 142, 200, 206, 223, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 316, 317, 375, 376 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на будинок АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці кадастровий номер :04:001:0623 по АДРЕСА_1 , загальною площею 429,40 кв. м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя