Справа № 504/4371/19
Номер провадження 2/504/1250/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2020смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Вінська Н.В.,

секретаря Білаш А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права на земельні частку(пай), розміром 8,95 га, яка розташована на території Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області. Звернувшись до Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на землю. Зазначена обставина перешкоджає позивачу оформити спадщину, тому просила визнати за нею право на одержання земельної ділянки в порядку спадкування за законом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність та зазначила, що заявлені вимоги підтримує.

Представник відповідача Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву якою просив проводити слухання справи у відсутності представника сільської ради, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Згідно з ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши надані документи і матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області.(а.с.08)

ОСОБА_2 був включений до списків пенсіонерів КСП «Кубанський» рішенням зборів від 20 лютого 1997 року(а.с.42-43)

Згідно до довідки №119 від 01.06.2020 року в результаті виділення в натурі земельних ділянок згідно викопіювання поділу земель КСП «Кубанський» ОСОБА_2 розподілена земельна ділянка № 21 загальною площею 8,95 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва яка розташована на території Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області .(а.с.45)

Позивачка ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу у їх сукупності.(а.с.29 на звороті-30)

28 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини. (а.с. 26)

20 грудня 2019 року державний нотаріус Лиманської районної державної Лисак А.В. надав позивачу роз`яснення, про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.(а.с.38)

Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з того, що будучи включеним до списку пенсіонерів КСП «Кубанський» ОСОБА_2 набув парво земельну частку (пай) №21 загальною площею 8,95 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва яка розташована на території Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області. Позивач фактично прийняла спадщину після смерті батька та вступила в управління спадковим майном.

Зважаючи на те, що смерть спадкодавця ОСОБА_2 мала місце у 2003 році, суд вважає за необхідне керуватись матеріальними нормами ЦК УРСР в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин.

Згідно положень ст. ст. 524 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до вимог ст.ст. 548,549 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Згідно п. 3.6 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були членами цього підприємства.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Захист прав на земельні ділянки здійснюється, в тому числі шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців в порядку спадкування, за винятком випадків, на які поширюється дія п. 1 Розділу "Перехідні положення Земельного кодексу України".

Разом із тим, відповідно до п. 1 Розділу "Перехідні положення Земельного кодексу України" рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняття органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органом місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений порядок встановлений законодавцем в разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Якщо спадкоємець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування про завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця.

Крім того, суд звертає увагу на те, що право на земельний пай (частку) вперше було закріплено Земельним Кодексом України в редакції 1992 року.

Зокрема, згідно зі ст. 5 цього Кодексу, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства в разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості) в розмірі середньої земельної частки, яка обчислюється шляхом поділу земель підприємств, що підлягають приватизації на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали в сільському господарстві і проживають у селі, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Цим же Кодексом передбачалось, що право на земельну частку могло передаватися у спадщину і продаватися.

Правовий режим земельного паю (частки) визначений Указом Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва».

Серед іншого, Указ установив, що кожному члену КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному вираженні.

Указ проголосив, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, обміну, успадкування, застави.

У разі виходу із зазначених підприємств, їх члени мають право на отримання земельної ділянки в натурі.

Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними.

Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними на підприємствах із числа їх працівників.

Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству приймається районною державною адміністрацією.

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Форма сертифікату на право на земельну частку пай і зразок книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2011 року № 177 затверджений Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, відповідно до п.2 якого для визначення розмірів майнових паїв членів підприємств необхідно: затвердити Положення про порядок паювання майна; скласти список осіб, які мають право на майновий пай; визначити індивідуальні майнові паї.

Відповідно до п.4 цього Порядку встановлений вичерпний список осіб, які мають право на майновий пай до якого включаються всі члени підприємства, а також особи, за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий пай.

До цього списку, серед іншого, можуть бути включені і спадкоємці померлих осіб, які мали право на майновий пай.

Список осіб, які мають право на майновий пай, складається комісією і затверджується співвласниками.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 набув право на отримання майнового паю (частки) площею 8,95 га, № 21, із земель КСП «Кубанський» на підставі рішення загальних зборів уповноважених членів КСП «Кубанський» від 20 лютого 1997 року.

Право на завершення процедури отримання цього майнового паю частки, яке належало померлій на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті.

Це право в порядку спадкування на загальних підставах перейшло до позивача як спадкоємця померлого батька.

З цих же правових підстав суд приймає визнання відповідачем позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 524, 548,549 ЦК УРСР, ст. 1216 ЦК України, ч. 2 ст. 116 Земельного Кодексу України, Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Указом Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», ст. ст. 196-200, 258-260, 353 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 право на отримання майнового паю (частки), що складається із земельної ділянки розміром 8,95 га. яка розташована на території Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Вінська Н. В.

Копія вірна.

Суддя:

Рішення набрало законної сили 09 липня 2020 року.

Суддя:

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах цивільної справи № 504/4371/19 в Комінтернівському районному суді Одеської області.

Суддя:

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Помічник судді Мостовий І.Л.

Дата засвідчення копії 10 липня 2020 року.