Провадження №2/193/203/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
20 липня 2020 року сел.Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кащук Д .А.
секретаря судового засідання Ратушної В. В.
за участі сторін по справі:
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Софіївське підприємство по племенній справі в тваринництві» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за завдану моральну шкоду,-
ОСОБА_1 звернулася в Софіївський районний суд Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства «Софіївське підприємство по племенній справі в тваринництві» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за завдану моральну шкоду. 03 березня 2020 року подала уточнену позовну заяву. В уточненій позовній заяві позивач вказує, що вона, ОСОБА_1 , згідно наказу № 45 від 03.07.2008 року була переведена на посаду головного бухгалтера Державного підприємства «Софіївське підприємство по племінній справі в тваринництві»
В зв`язку із народженням дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 року їй була надана відпустка по догляду за дитиною до трьох років. Відпустка по догляду за дитиною закінчувалась 23 серпня 2019 року, тому вона 6 серпня направила рекомендованим листом заяву на адресу Відповідача щодо забезпечення їй роботи на посаді головного бухгалтера. Проте пошта 10 серпня повернула їй листа в зв`язку з відсутністю особи для вручення. Після святкування Дня Незалежності України в перший робочий день (24, 25, 26 серпня відповідно - субота, неділя та понеділок) 27 серпня 2019 року вона разом із ОСОБА_3 прийшла на роботу, проте там нікого не було. Також у подальшому вона систематично приходила на роботу, але там також нікого не було, як їй повідомили, що керівник підприємства ОСОБА_4 неналежно виконує свої обов`язки та відповідно порушує трудове законодавство щодо надання їй роботи після декретної відпустки.
Викладені обставини свідчать про наявність вимушеного прогулу по вині Відповідача з 27 серпня по цей час в зв`язку з чим Відповідач зобов`язаний сплати їй середній заробіток за час вимушеного прогулу.
04 березня 2020 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги.
Відповідач, Державне підприємство «Софіївське підприємство по племенній справі в тваринництві»», будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується викликом відповідача через оголошення на офіційному ввеб-сайті судової влади України. Причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позов у встановлений судом строк та заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав.
Частиною першою статті 44 ЦПК України встановлений обов"язок учасників судового процесу та їхніх представників добросовісно користуватися процесуальними правами. В свою чергу судом вжито усіх заходів, передбачених процесуальним законодавством для інформування відповідача про розгляд справи.
В зв`язку із викладеним та беручи до уваги вищевикладене суд встановив, що відповідач належним чином був повідомленим, в судове засідання двічі не з`явився . Окрім того, відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Судова повістка надсилалась відповідачу в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8ст. 128 ЦПК України, на адресу місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку.
Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст.223ЦПК України постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
В порядкуст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та неявки відповідачів в судове засідання без поважних причин, хоча відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином.
Суд, вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного доказу окремо вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно наказу № 45 від 03.07.2008 року була переведена на посаду головного бухгалтера Державного підприємства «Софіївське підприємство по племінній справі в тваринництві», що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 2). Згідно свідоцтва про народження у ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_5 (а.с. 11). Відповідно до наказу Державного підприємства «Софіївське підприємство по племінній справі в тваринництві» №23 від 04 листопада 2016 року ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною до трьох років з 04 листопада 2016 року (а.с. 3).
06 серпня 2019 року ОСОБА_1 направила листа керівнику Державного підприємства «Софіївське підприємство по племенній справі в тваринництві» та повідомила, що 23 серпня 2019 року в неї закінчується відпустка по догляду за дитиною до трьох років. 24 серпня 2019 року вона повинна стати до роботи на посаді головного бухгалтера підприємства. Однак згідно трудового законодавства стане до роботи після святкових та вихідних днів, а саме 27 серпня 2019 року та просить надати їй робоче місце (а.с. 10, 13). ОСОБА_1 , як зазначає в позовній заяві, з 27 серпня 2019 року систематично приходила на роботу, але там керівника не було, тому вважає, що з відповідач зобов`язаний сплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Згідно додатку до Галузевої угоди на 2014-2020 роки розмір посадового окладу головного бухгалтера підприємства становить -6893,00 грн. (а.с. 4). Термін вимушеного прогулу, а саме з 27 серпня 2019 по 21 квітня 2020 року становить 165 днів. Відповідно довідки комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням» ДОР від 07 липня 2020 року №206 ОСОБА_1 працює в даному комунальному закладі з 22 квітня 2020 року на посаді фахівця-юриста (а.с. 75-76).
У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата -це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першійстатті 1 Закону України «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя.
Положення статті 235 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.
Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Враховуючи розмір заробітної плати за останні два місця перед звільненням, а також кількість робочих днів за цей період середньоденна заробітна плата становить 328,24 гривень.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», від 25.05.2001 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Надбала проти Польщі» (2000) зазначається, що визнаючи звільнення позивача незаконним, суд вважає доведеним, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані порушенням його гарантованого конституцією права на працю, характеру та способу заподіяння моральної шкоди, враховуючи положення ст. 23 ЦК України,ст. 237-1 КЗпП України, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача спричинену моральну шкоду у розмірі 2000 грн., що буде достатнім у дані спірній ситуації.

Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Визнати ОСОБА_1 пропуск строку звернення до суду по поважній причині на поновити його.

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Софіївське підприємство по племенній справі в тваринництві» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за завдану моральну шкоду - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Софіївське підприємство по племенній справі в тваринництві" на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 серпня 2019 року по 21 квітня 2020 року включно у розмірі 54159,60 (п`ятдесят чотири тисячі сто п`ятдесят дев`ять гривень 60 коп.) грн., визначений без утримання податків та інших обов`язкових платежів; компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 2000 (дві тисячі грн.) 00 коп.; витрати по сплаті судового збору в розмірі 1681,60 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривень 60 коп.) грн. .

Допустити негайне виконання рішення в межах стягнення середнього заробітку за один місяць.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Відповідачу, який не з`явився в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Повний текст рішення виготовлено 24 липня 2020 року.

Суддя Д.А. Кащук