справа № 760/6867/19
головуючий у суді І інстанції Коробенко С.В.
провадження № 22-ц/824/4565/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання їх повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання у вищому навчальному закладі, у розмірі ј частки всіх його доходів щомісяця.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що від шлюбу з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_4 , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з нею, а батько належним чином своїх обов`язків щодо утримання дочки не виконував.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2003 року з відповідача було стягнуто аліменти у розмірі ј частки від його доходів на користь ОСОБА_1 .

Після досягнення повноліття її дочка продовжує навчання на стаціонарі у вищому навчальному закладі - Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського на 4 курсі денної форми навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 у розмірі ј частини усіх видів його доходу.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу дочці на навчання у вищому навчальному закладі, відповідач не довів належними та допустимими закладами заперечення проти позову.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, направив до суду апеляційної інстанції заперечення щодо змісту та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскаржуване рішення залишається без змін з огляду на таке.

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1

ОСОБА_3 на дату звернення з позовом до суду навчалася на 4 курсі денної форми навчання на хіміко-технологічному факультеті в Київському політехнічному факультеті Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського » і запланована дата закінчення ВНЗ - 30 червня 2019 року, що підтверджується довідкою № 2592 від 19 лютого 2019 року.

Як вбачається з довідки Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова №345/19 від 18 січня 2019 року, ОСОБА_3 є студенткою заочної форми навчання факультету фізичного виховання та спорту четвертого курсу.

Відповідно до частини 1 статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Колегія апеляційного суду, враховуючи, що ОСОБА_3 у зв`язку з навчанням не має можливості працювати та забезпечувати себе матеріально, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги.

Також, зі змісту статей 199, 200 СК України слід дійти висновку, що обов`язковою умовою для стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є не тільки сам факт такого навчання і потреби у такій допомозі, а і наявність можливості у батьків таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись з позовом позивач вказувала на те, що їй відомо, що відповідач працює, отримує високий і стабільний дохід, інших неповнолітніх дітей або непрацездатної дружини на утриманні він немає, стан його здоров`я та матеріальний стан дозволяє виконувати обов`язок по утриманню повнолітньої дочки.

Як вбачається з документів, доданих до позовної заяви, доказів на підтвердження обставин зазначених позовній заяві щодо матеріального стану відповідача, який би дозволив йому сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 , - позивачем не додано, і у позовній заяві не зазначено про наявність таких доказів.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 7 статті 81 ЦПК України визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частин 1-3 статті 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не скористалася своїми процесуальними правами та не заявляла клопотання про витребування доказів (стаття 84 ЦПК України), виклик свідка (стаття 91 цього Кодексу), забезпечення доказів (стаття 116 ЦПК України тощо.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що майновий стан відповідача та є таким, що дозволяє йому сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 .

При цьому, колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді В.М. Волошина

Т.А. Слюсар