Провадження № 2/428/77/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Шубочкіної Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Погребної Л.М.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_4 про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до відповідача, в обґрунтування якого зазначила в 2017 році вона придбала у ФОП ОСОБА_4 спальний гарнітур, за що нею було сплачено 38280 гривень.

При установці даного гарнітуру нею було виявлено ряд недоліків, в тому числі і несправність підйомного механізму ліжка, при цьому письмово виявлені недоліки не оформлялись, так як відповідач пообіцяла все виправити. 20.01.2018 року відповідач відмовилась прийняти будь-які претензії, після чого 22.01.2018 року вона направила відповідачу вимогу-претензію про усунення істотних недоліків виконаних робіт (виробу). Недоліки виготовленого товару (зламаний механізм ліжка) є істотними та не давали їй можливості повноцінно користуватись виробом в повному обсязі, а відповідач уникала виконання своїх зобов`язань. Так як вона сама виправила несправність підйомного механізму, за що сплатила 100 гривень, вважає, що, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», ця сума підлягає стягненню з відповідача. Ситуація з відповідачем спричинила їй моральну шкоду в сумі 5000 грн., яка полягає в душевних хвилюваннях, моральному та фізичному пригніченні з приводу неможливості користуватись ліжком, постійний стрес, і яку просить стягнути з відповідача.

Справа надійшла до суду 25.11.2019 року і знаходилася у провадженні судді Кордюкової Ж.І. 19.05.2020 року справа була передана судді Шубочкіній Т.В. у зв`язку із самовідвідом судді Кордюкової Ж.І. 19.05.2020 року по справі було відкрите провадження та справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. В своїх поясненнях посилалися на обставини, викладені в позові, та додатково пояснили, що 06.11.2019 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області у справі між тими ж сторонами було винесено рішення про відмову у задоволенні вимог щодо стягнення з ФОП ОСОБА_4 пені в сумі 110246,40 грн. та моральної шкоди в сумі 5000 грн., однак вимоги щодо стягнення 100 гривень за ремонт підйомного механізму в судовому засідання не розглядалася. Позивач пояснила, що гарнітур вже прийшов із зазначеним недоліком, і по закінченню встановлення гарнітуру вона та ОСОБА_4 підписали акт виконаних робіт, який ОСОБА_5 забрала собі, а їй не залишила жодного екземпляру.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, так як зазначений недолік меблевого гарнітуру ніяким чином не задокументований, не є істотним порушенням, неясно коли він виник, і позивач не обгрунтувала спричинену їй моральну шкоду.

Суд, вислухавши доводи сторін, якими вони обгрунтовують свої позиції, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. №2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справи суді першої інстанції роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 здійснює підприємницьку діяльність з виробництва меблів, має статус фізичної особи-підприємця, що підтверджується копією витягу з реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців Міністерства юстиції України.

Між ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 був укладений договір на виготовлення спальних меблів за індивідуальним замовленням на суму 38280 грн., що підтверджується копіями товарних чеків від 27.10.2017 року на суму 8000 грн., від 22.11.2017 року на суму 12230 грн., від 04.10.2017 року на суму 50 грн., від 16.10.2017 року (передоплата) 18000 грн.

На виконання умов укладеного договору ОСОБА_1 сплатила обумовлену суму грошових коштів, а фізична особа підприємець ОСОБА_4 виготовила меблі та доставила їх у квартиру позивача, тобто між сторонами був укладений договір побутового підряду.

Згідно з копією акту прийому-передачі виконаних робіт від 20.02.2018 року №3 ТОВ «МЕБЛІ-ОПТ» за замовленням ОСОБА_1 виконало роботи з ремонту підйомника ліжка, вартість яких становила 100 грн.

Всі ці факти встановлено при розгляді цивільної справи № 428/4666/18 (провадження 2/428/168/2019), за результатами розгляду якого винесено рішення про відмову у задоволенні вимог щодо стягнення з ФОП ОСОБА_4 пені в сумі 110246,40 грн. та моральної шкоди в сумі 5000 грн. При цьому суд враховує, що вимога про стягнення суми у 100 гривень за ремонт підйомного механізму ліжка в зазначеній справі не заявлялася, а квитанція розглядалася як доказ.

Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Згідно ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків в т.ч. є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Таким чином, завдання майнової (матеріальної) шкоди та моральної шкоди іншій особі є протиправною дією. Такі дії тягнуть за собою виникнення зобов`язань у наслідок заподіяння шкоди, змістом яких, є право потерпілого (кредитора) на відшкодування завданої йому шкоди і обов`язок особи, яка завдала шкоду, відшкодувати її.

Стаття 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частиною 2 ст. 872 ЦК України встановлено, що у разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування його витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати.

Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:

1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;

2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);

3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;

4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;

5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

Згідно ч. 9 ст. 8 ЗУ Про захист прав споживачів, при пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк.

Сторони не заперечують те, що меблі були виготовлені, встановлені і при цьому був складений акт прийому-передачі виконаних робіт, який позивач сама підписала. Даний акт не був представлений жодною стороною по справі і клопотання про його витребування до початку слухання справи по суті не надходило. Ствердження позивача про те, що недоліки були зазначені у акті і за усною домовленістю з ОСОБА_4 остання повинна була усунути недоліки після нового року, тобто в 2019 році, судом не приймається як доказ, бо ніяких підтверджень цьому в судове засідання не надавалося. Немає підтверджень і того, коли саме виникла несправність підйомного механізму ліжка, бо після встановлення меблів пройшов деякий час, в період якого позивач ОСОБА_1 користувалася ліжком. Цей факт встановлений вищезазначеним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.11.2019 року. Претензія з приводу недоліків була написана лише 22.01.2018 року. Суд прийшов до висновку, що позов в частині відшкодування витрат щодо ремонту недоліку виробу у розмірі 100 гривень не підлягає задоволенню.

Щодо відшкодування завданої моральної шкоди, суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

П. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позову і в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не було надано суду доказів, які підтверджують факт заподіяння їй моральних страждань в результаті дій відповідача, бо вини ОСОБА_4 в судовому засіданні встановлено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В даній категорії справ позивачі звільнені від сплати судового збору і у разі відмови у задоволенні позову судові витрати відносяться за рахунок держави.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81-84, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_4 про захист прав споживачів відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. В. Шубочкіна