Провадження 22ц/812/1191/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі:

головуючого судді- Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В.,Темнікової І.В.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області постановлену 13 квітня 2020 року під головуванням судді Баранкевич В.О.

за матеріалами №482/500/20 заяви

ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частки від всіх видів заробітку(доходу) матері, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2020 року у видачі судового наказу відмовлено на підставі п.8 ч.1, ст.165 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та видати судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частки від всіх видів заробітку (доходу) матері, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п.1 ч.1ст.353 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що із поданої заяви не вбачається виникнення у останньої права грошової вимоги, а саме: права на стягнення аліментів за заявою про видачу судового наказу, оскільки усиновлення ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасовано рішенням суду.

Апеляційний суд із викладеним погоджується з огляду на наступне.

Згідно з ч.1ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.4, 5 ч. 1ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частиною першою статті 165 ЦПК України передбачено перелік підстав, за якими суддя відмовляє у видачі судового наказу.

Відповідно до ч.3 ст.165 ЦПК України у разі, якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Зі змісту заяви про видачу судового наказу убачається, що ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на його користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частки від всіх видів заробітку(доходу) матері, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

Звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу ОСОБА_1 вважав, що у нього є право звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів до ОСОБА_2 в порядку видачі судового наказу.

Проте як встановлено судом, відповідно до рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 09 квітня 2019 року скасовано усиновлення ОСОБА_5 малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В той же час в поданій ОСОБА_1 заяві не наведено обґрунтувань вимог з урахуванням вказаних обставин. Тобто чому він вважає можливим стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не зважаючи на те, що рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 09 квітня 2019 року усиновлення скасовано.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Отже, висновок суду про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу, оскільки у ОСОБА_1 відсутнє право грошової вимоги до ОСОБА_2 саме за поданою ним заявою відповідного змісту про видачу судового наказу, виходячи із неповно наведеного ним обґрунтування своєї вимоги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 166 ЦПК відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

За такого апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу суддя відмовляє у видачі судового наказу.

В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Із змісту наведеної норми слідує, що суть наказаного провадження полягає в тому, що вимоги заявника мають бути безспірними, обґрунтованими, та відповідати положенням цивільного процесуального законодавства в частині вимог до заяви про видачу судового наказу.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на підтвердження наявності в нього права на стягнення аліментів вказує на те, що у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування усиновлення позивачка не заявляла вимогу про виключення відомостей про матір з актового запису про народження дитини, а також апелянт посилається на положення ч. 6 ст. 239 СК України відповідно до якої у разі скасування усиновлення суд може постановити рішення про стягнення аліментів на дитину з особи, яка була її усиновлювачем.

Проте, вказані доводи лише підтверджують те, що про ці обставини ОСОБА_6 не вказував в заяві про видачу судового наказу, що і унеможливило розгляду судом даної заяви по суті.

Більше того, наведене в апеляційній скарзі на підтвердження права вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно якого скасовано усиновлення останньою вказує про необхідність доведення обґрунтованості такої вимоги в судовому засіданні за участі обох сторін даних правовідносин з наданням відповідних доказів та оцінкою їх судом, що є можливим в іншому провадженні.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків, а суд першої інстанції керуючись нормами діючого цивільного процесуального кодексу дійшов правильних висновків, суд апеляційної інстанції залишає без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст.367,374,375,382,383,384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, 24 липня 2020 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова