КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 464/4821/16-ц

провадження номер: 22-ц/824/8576/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Альфа - Банк» - адвоката Ременюк Тетяни Олександрівни на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 29 січня 2020 року у складі судді Чередніченко Н.П., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа - Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором кредиту від 05 вересня 2007 року № 10-29/4129 у сумі 746 599 грн 13 коп.

У серпні 2019 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Самчук М.В. подала до суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження у даній справі на підставі п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 752/26392/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі № 752/26392/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору. Вказує, що у разі задоволення позову ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору будуть відсутні правові підстави для стягнення коштів за недійсним договором у даній справі. Тому вважає, що рішення суду у цивільній справі № 752/26392/17 матиме преюдиційне значення для вирішення даної справи про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 січня 2020 року зупинено провадження у даній цивільній справі №464/4821/16-ц за позовом ПАТ доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 752/26392/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору, яка перебуває на розгляді в Голосіївському районному суді міста Києва.

Представник акціонерного товариства «Альфа - Банк» - адвокат Ременюк Т.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить залучити до участі у справі акціонерне товариство «Альфа - Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») правонаступником процесуальних прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», скасувати вказану вище ухвалу суду першої інстанції від 29 січня 2020 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у даній справі відсутні передбачені законом обставини, які могли б бути підставою для зупинення провадження у справі на підставі п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, оскільки у клопотанні про зупинення провадження у справі заявник не навів обґрунтування у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення цивільної справи №752/26392/17 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору. Вказує, що у цій справі суд не позбавлений можливості встановити та оцінити всі обставини, які є предметом позову. Наголошує, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 травня 2020 року задоволено клопотання представника АТ «Альфа - Банк» - адвоката Ременюк Т.О. та залучено до участі у справі АТ «Альфа - Банк» правонаступником процесуальних прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» (а.с.228-230).

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суд першої інстанції не спростовують. Вказує, що суд дійшов правильного висновку про неможливість розгляду даної справи про стягнення заборгованості за кредитним договором до розгляду цивільної справи за його позовом про визнання цього договору недійсним. Зазначає, що апеляційна скарга АТ «Альфа - Банк» містить ряд граматичних та логічних помилок. Так, з однієї сторони позивач зазначає про відсутність підстав для зупинення провадження у справі та зазначає, що у суду достатньо доказів, щоб вирішити справу, а з іншої сторони, визнає, що окремо ці справи не можуть розглядатися та вказує про необхідність об`єднання цих справ в одне провадження. Вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали про зупинення провадження у справі. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України й виходив із того, що до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №752/26392/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору, яка перебуває на розгляді в Голосіївському районному суді міста Києва, неможливо прийняти рішення у даній цивільній справі.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Згідно з вимогами п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

У пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли у цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

У справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у стягненні заборгованості за кредитним договором.

У ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч.1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

В оцінці поведінки сторін суд має керуватися положеннями ч.3 ст.509 ЦК України, за змістом якої зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, що відповідним чином має впливати на порядок та спосіб виконання сторонами власних зобов`язань. За правилом ж ст. 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно, кожна сторона у договірному зобов`язанні має діяти розсудливо та добросовісно, розуміючи значення своїх дій та приймаючи на себе усі юридичні наслідки таких дій.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а згідно з п.1 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

За змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, вирішуючи спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідач має право заперечувати проти задоволення цих вимог, а суд встановивши ці обставини та оцінивши докази, подані сторонами на їх підтвердження, повинен вирішити справу з урахуванням усіх цих обставин. Відповідач не позбавлений можливості надавати усі наявні у нього докази, а також заперечення проти вимог банку.

Вказане свідчить, що судом першої інстанції, при постановленні оскаржуваної ухвали не мотивований зв`язок між очікуваними висновками рішення суду у справі № 752/26392/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору та предметом спору у даній справі, що переглядається; не конкретизовано, чому з огляду на характер заявлених вимог неможливо розглянути справу без попереднього розгляду справи про визнання недійсним кредитного договору; не зазначено, чому зібрані у справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 204/6708/14-ц (провадження № 61-18434св18).

Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, положенням п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України визначено, що підставою для зупинення провадження у справі є саме об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, у той час, як суд першої інстанції послався на доцільність зупинення провадження, але взагалі не обґрунтував, у чому полягає неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи, до розгляду якої було зупинено провадження.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зіставлення змісту наведених суджень із розумінням положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України переконує у тому, що оскаржуване судове рішення про зупинення провадження у справі не може бути залишене у силі, оскільки висновки, зазначені в ній, є передчасними та зроблені з порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене оскаржувану ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною і обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст.379 ЦПК України, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Альфа - Банк» - адвоката Ременюк Тетяни Олександрівни задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 29 січня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: