Постанова

Іменем України

15 липня 2020 року

м. Київ

справа №2-68/11

провадження № 61-6891 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

учасники справи:

Заявник - Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк»,

Заінтересована особа- ОСОБА_1 ,

Заінтересована особа-Бородянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 01 червня 2018 року у складі судді Унятицького Д.Є. та постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року у складі суддів Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р., Борисової О.В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (Далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання, в якій просило видати дублікат виконавчого листа 2-68/11 від 27 грудня 2011 року, виданого Бородянським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості в сумі 1497311,73 грн. на виконання рішення Бородянського районного суду Київської області від 30 листопада 2011 року та поновити строк для його пред`явлення до виконання.

В обґрунтування заяви зазначав, що 27 грудня 2011 року Бородянський районний суд Київської області видав виконавчий документ № 2-68/11 у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на користь банку.

При підготовці виконавчого документу для направлення до органів державної виконавчої служби виконавчий лист було втрачено.

У зв`язку із викладеним просив визнати поважними причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видати дублікат виконавчого документу № 2-68/11 від 27 грудня 2011 року виданого Бородянським районним судом Київської області.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 01 червня 2016 року залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про видачу дубліката виконавчого листа задоволено.

Поновлено строк для пред`явлення до виконання виконавчого документа №2-68/11 виданого 27 грудня 2011 року Бородянським районним судом.

Видано ПАТ КБ «Приватбанк» дублікат виконавчого листа по справі №2-68/11 у справі за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на користь ПАТ КБ «Приватбанк».

Задовольняючи заяву про видачу дубліката виконавчого листа, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що виконавчий лист було втрачено при пересилці, про завершення виконавчого провадження та повернення виконавчого листа стягувач дізнався з листа Бородянського Районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 28 лютого 2018 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 01 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року у якій просив судові рішення скасувати.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшла справа №2-68/11.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Зазначив, що скаржником не надано доказів поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання. Також зазначив, що постанова про повернення виконавчого документа направлялась стягувачу, що підтверджується квитанцією про відправлення та повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

31 травня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Верховного Суду із відзивом у якому посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень.

Банк зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази направлення та зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення, що свідчить про втрату оригіналу виконавчого листа.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 30 листопада 2011 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 497 311,73 грн., з яких: 827 104,44 грн. сума заборгованості за кредитом, термін сплати якого ще не настав; 120 323,76 грн. - сума простроченого кредиту; 9 039 грн. - сума нарахованих відсотків; 452 739,51 грн. - сума прострочених відсотків; 1 491, 26 грн. - сума нарахованої комісії; 81 612,79 грн. - сума простроченої комісії; 5 000 грн. - сума нарахованої пені.

В решті позовних вимог відмовлено.

На виконання вищезазначеного рішення суду Бородянським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 2-68.

Судами встановлено, що виконавчий лист від 27 грудня 2011 року № 2-68, виданий Бородянським районним судом Київської області, надійшов на виконання до Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області 16 лютого 2012 року.

20 лютого 2012 року Бородянським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно боржника.

24 грудня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 47.

30 січня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося із заявою до Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якій просило повідомити стягувача на якій стадії примусового виконання знаходиться виконавче провадження № 31327057.

Згідно акту від 21 лютого 2018 року, складеного працівниками ПАТ КБ «ПриватБанк», в архіві ПриватБанку виконавчий лист Бородянського районного суду від 27 грудня 2011 року по справі № 2-68 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 .. ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 1 497 311,73 грн., відсутній.

Листом від 28 лютого 2018 року державний виконавець Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області повідомив ПАТ КБ «ПриватБанк», що у Відділі державної виконавчої служби перебував на примусовому виконанні виконавчий лист № 2-68, виданий 27 грудня 2011 року виданий Бородянським районним судом в Київській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 1 497 311,73 грн.

Ухвалою Бородянського районного суду міста Києва від 19 грудня 2014 року відмовлено в задоволенні заяви державного виконавця про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

24 грудня 2014 року державним виконавцем повернуто виконавчий лист стягувачу на підставі пункту 9 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» виконавчий документ на адресу стягувача не надходив та до відділу не повертався, тобто втрачений при пересилці.

З листа Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області вбачається, що згідно автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавчий документ № 2-68 від 27 грудня 2011 року, виданий Бородянським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 1 497 311,73 грн. станом на 20 лютого 2019 у відділі не знаходиться.

24 грудня 2014 по зазначеному виконавчому документу державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві у відповідності до пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Також судами встановлено, що згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», на звернення стягувача до Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області надійшла відповідь, у якій вказано, що відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Виконавче провадження № 31327057 знищене, тому у АТ КБ «ПриватБанк» відсутня можливість ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, вивчивши аргументи, викладені у відзиві, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції ґарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII).

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України).

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.

Згідно з пунктом 3 частини першою статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Отже оскарження судових рішень щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, у наведеній вище статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, враховуючи норми ЦПК України та компетенційну складову у понятті що термін «судом, встановленим законом», Верховний Суд встановив, що повноваження розглядати питання, які виходять за межі компетенції суду касаційної інстанції є помилковим (Рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2012 року ТОВ «Фірма Верітас» проти України).

Таким чином, оскарження судових рішень попередніх інстанцій щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, у статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 337/5253/13-ц (провадження №61-10084сво18), підстав відступати від якого колегія суддів не вбачає.

Отже, судові рішення в частині розгляду вимог про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, не підлягають касаційному оскарженню, тому відкрите касаційне провадження в цій частині підлягає закриттю.

Суди попередніх інстанцій задовольняючи заяву про видачу дубліката виконавчого листа вірно встановили фактичні обставини справи, а саме, що виконавчий лист втрачено після повернення державним виконавцем виконавчого документу стягувачу.

Відповідно частини 1 та частини 2 статті 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, після погашення заборгованості за рішенням суду, ОСОБА_1 може звернутися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, або надати докази погашення боргу державному виконавцю.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів попередніх інстанції без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 01 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року в частині вирішення питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання закрити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 01 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року в частині вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа залишити без задоволення.

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 01 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров