ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року м.Суми

Справа №573/2073/19

Номер провадження 22-ц/816/1075/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

сторони:

позивач Білопільська міська рада Сумської області,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 27 січня 2020 року, ухваленого у складі судді Замченко А.О., у приміщенні Білопільського районного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року Білопільська міська рада Сумської областізвернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати.

Свої вимоги мотивує тим, що між Білопільською міською радою та відповідачем 02 січня 2015 року укладено договір оренди земельної ділянки на умовах строкового платного користування для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:009:0982, площею 0,0870 га строком на 10 років; орендна плата вноситься в грошовій формі, її розмір становить 4% від нормативної грошової оцінки землі, що становить 4863, 30 грн на рік. Даний договір зареєстровано Реєстраційною службою Білопільського районного управління юстиції Сумської області 24 листопада 2015 року. Відповідачем умови договору оренди земельної ділянки не виконуються, станом на 01 листопада 2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед Білопільською міською радою за період з 31 жовтня 2017 року по 30 вересня 2019 року складає 14 774 грн 64 коп.

02 січня 2015 року між Білопільською міською радою та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки на умовах строкового платного користування для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:009:1079, площею 0,0819 га, строком на 10 років; орендна плата вноситься в грошовій формі, її розмір становить 4% від нормативної грошової оцінки землі, що становить 4578, 21 грн на рік. Даний договір зареєстровано Реєстраційною службою Білопільського районного управління юстиції Сумської області 24 листопада 2015 року. Відповідачем умови договору оренди земельної ділянки не виконуються, станом на 01 листопада 2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед Білопільською міською радою за період з 31 жовтня 2017 року по 30 вересня 2019 року складає 13 908 грн 48 коп.

01 січня 2016 року між Білопільською міською радою та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки на умовах строкового платного користування для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:006:0531, площею 1,9417 га, строком на 10 років; орендна плата вноситься в грошовій формі, її розмір становить 4% від нормативної грошової оцінки землі, що становить 155 543,28 грн на рік. Даний договір зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 липня 2016 року. Відповідачем умови договору оренди земельної ділянки не виконуються, станом на 01 листопада 2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед Білопільською міською радою за період з 31 жовтня 2017 року по 30 вересня 2019 року складає 329 751,84 грн 48 коп.

Пунктом 14 вказаних договорів передбачено, що за невнесення орендної плати у строки визначені договорами, справляється пеня у розмірі 0,02% несплаченої суми за кожен день прострочки.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість з орендної плати за вказаними договорами у розмірі 358 434 грн 96 коп. та пеню у розмірі 25 126 грн 30 коп.; стягнути судові витрати.

Білопільський районний суд Сумської області рішенням від 27 січня 2020 року позов Білопільської міської ради Сумської області задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь Білопільської міської ради Сумської області 358 434 грн 96 коп. заборгованості з орендної плати за період з 31 жовтня 2017 року по 30 вересня 2019 року; 25 126 грн 30 коп. пені; 5753 грн 43 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду; стягнути з позивача судові витрати; у разі її неявки в судове засідання, повідомленої належним чином, розгляд справи провести за її відсутності.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що зобов`язання орендаря є податковим зобов`язанням, а тому його адміністрування має здійснюватися відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі ПК України).

Зазначає, що виходячи з принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у п. 5.2 ст. 5 ПК України, обов`язок зі сплати земельного податку виникає в неї відповідно до ст. 287.5. ПК України, а саме податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. Вказує на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження існування та направлення їй таких податкових повідомлень-рішень. З урахуванням того, що податкові повідомлення рішення за вказаними договорами оренди їй не направлялись, строк сплати орендної плати за наданими договорами оренди земельних ділянок комунальної власності у відповідності до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та ПК України не настав.

Вважає, що спір щодо стягнення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності є публічно-правовим, а суб`єктом звернення до суду є орган Державної фіскальної служби.

Крім того, зазначає, що вона в установленному законом порядку зареєстрована як фізична особа підприємець, а правовідносини щодо користування земельними ділянками, на яких розміщений належний їй цілісний майновий комплекс адміністративно-виробничого призначення, виникли саме з приводу здійснення нею як фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності на земельних ділянках комунальної власності.

Посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 15 травня 2019 року в справі № 686/19389/17, вважає що даний спір є господарсько-правовим та відповідно підлягає вирішенню господарським судом.

В доводах апеляційної скарги також посилається на порушення судом її права на отримання правничої допомоги та щодо належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Крім того, не погоджується з тим, що суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Від Білопільської міської ради Сумської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом норм матеріального та процесуального права є необгрунтованими, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення Павленко Л.С., яка підтримала апеляційну скаргу, представника Білопільської міської ради Сумської області Нікітенко О.А., яка заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої зобов`язання за вказаними договорами оренди земельних ділянок щодо сплати орендної плати за землю не виконала, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь Білопільської міської ради Сумської області 358 454 грн 96 коп. заборгованості з орендної плати за користування земельними ділянками за період з 32 жовтня 2017 року по 30 вересня 2019 року та 25 126 грн 30 коп. пені.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про наявність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Білопільської міської ради Сумської області шостого скликання п`ятдесят п`ятої сесії від 24 грудня 2014 року позивачу надано в оренду земельні ділянки з кадастровими номерами: :00:009:0982, :00:009:1079 та :00:009:0531 (а. с. 16 на звороті; 24; 29 на звороті).

02 січня 2015 року позивач уклав з ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер земельної ділянки :00:009:0982, площа 0,0870 га; строк дії договору 10 років з 02 січня 2015 року по 30 грудня 2025 року (а. с. 12-14).

Також 02 січня 2015 року позивач уклав з ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер земельної ділянки :00:009:1079, площа 0,0819 га; строк дії договору 10 років з 02 січня 2015 року по 30 грудня 2025 року (а. с. 18-20).

Згідно пунктів 9-12 вказаних договорів оренди від 02 січня 2015 року орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки землі, що становить 4863,30 грн на рік для земельної ділянки площею 0,0870 га та 4578,21 грн для земельної ділянки площею 0,0819 га. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії. Орендна плата вноситься щомісячно. У разі внесення змін до чинного законодавства щодо строків внесення орендної плати слід керуватися Законом України, що діятиме на той час. Розрахунок закінчується не пізніше 30 числа наступного за звітним місяцем. Орендна плата справляється у грошовій формі.

Пунктом 14 договорів передбачено у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цими договорами справляється пеня у розмірі 0,02% несплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 43 вказаних договорів вони набирають чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.

02 січня 2015 року сторонами підписані акти встановлення в натурі меж земельної ділянки, яка надається в оренду та акти прийому-передачі (а. с. 14-15; 20-21).

Вказані договори зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24 листопада 2015 року (а. с 17; 22-23).

01 січня 2016 року позивач уклав з ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер земельної ділянки :00:009:0531, площа 1,9417 га; строк дії договору 10 років з 01 січня 2016 року по 31 січня 2025 року (а. с. 25-27).

Згідно пунктів 9-12 даного договору оренди від 01 січня 2016 року орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки землі, що становить 155 543,28 грн на рік. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії. Орендна плата вноситься щомісячно. У разі внесення змін до чинного законодавства щодо строків внесення орендної плати слід керуватися Законом України, що діятиме на той час. Розрахунок закінчується не пізніше 30 числа наступного за звітним місяцем. Орендна плата справляється у грошовій формі.

Пунктом 14 договору передбачено у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором справляється пеня у розмірі 0,02% несплаченої суми за кожен день прострочення.

Пункти 9-12, 14 договорів оренди, укладених з ОСОБА_1 відповідають Типовому договору оренди землі, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 р. № 220.

Відповідно до п. 43 вказаного договору він набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.

01 січня 2016 року сторонами підписані акти встановлення в натурі меж земельної ділянки, яка надається в оренду та акти прийому-передачі (а. с. 28).

Вказаний договір оренди зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 липня 2016 року (а. с 17; 22-23).

Відповідно до розрахунку позивача, який здійснено відповідно до умов договорів оренди, заборгованість відповідача з орендної плати станом на 01 листопада 2019 року становить: по договору від 02 січня 2015 року по земельній ділянці площею 0,819 га 13 908,48 грн, по договору від 02 січня 2015 року по земельній ділянці площею 0,870 га 14 774,64 грн, по договору від 01 січня 2016 року площею 1,9417 га 329 751,84 грн, а всього на суму 358 434,96 грн.

Сума пені, нарахованої за період з 31 жовтня 2017 року по 30 вересня 2019 року становить: по договору від 02 січня 2015 року по земельній ділянці площею 0,819 га 976,38грн; по договору від 02 січня 2015 року по земельній ділянці площею 0,870 га 1037,16 грн; по договору від 01 січня 2016 року площею 1,9417 га 23112,76 грн, всього 25126,30 грн (а. с. 32-33; 226-231).

Відносини, пов`язані з орендою земельних ділянок, розташованих на території України, регулюються ЗК України, ЦК України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

За юридичною природою договір оренди землі є різновидом договору майнового найму (гл. 58 ЦКУ). Положення ЦК України застосовуються до відносин оренди землі, якщо земельним законодавством не передбачено спеціальних правил.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Моментом виникнення права оренди землі відповідно до ст. 125 ЗК України, ч. 2 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» є момент державної реєстрації права оренди землі.

Статтею 206 ЗК України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом (ст. 4 Закону України «Про оренду землі»).

Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою (ст. 5 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України « Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному законодавству на час укладення договору оренди.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Згідно п. 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюється у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п. 288.21, 288.5 ст. 288 ПК України).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що спір щодо стягнення з відповідача орендної плати є публічно-правовим, а суб`єктом звернення до суду є тільки орган Державної фіскальної служби.

З матеріалів справи вбачається, що Білопільська міська рада звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з орендної плати за двома договорами оренди земельних ділянок від 02 січня 2015 року та за договором оренди земельної ділянки від 01 січня 2016 року, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань зі сплати орендної плати за вказаними договорами оренди землі.

Статтями 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В пункті 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» зазначено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

З моменту укладення між землекористувачем та органом місцевого самоврядування договору оренди землі припиняються адміністративні відносини між цими суб`єктами, та в подальшому виникають договірні відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та

свободою договору. Такі ознаки не притаманні адміністративним правовідносинам, натомість притаманні цивільним правовідносинам, які з урахуванням суб`єктного складу можуть бути предметом судового розгляду у відповідному суді загальної юрисдикції або господарському суді. При цьому доцільність стягнення орендної плати судами господарської та цивільної юрисдикції нормативно обґрунтовується також положеннями ПК України.

Відтак, між позивачем та ОСОБА_2 виникли договірні відносини, а Білопільська міська рада як сторона договору, а саме як орендодавець за вказаними договорами оренди земельних ділянок має право на звернення до суду з вимогами до відповідача про стягнення заборгованості з орендної плати.

Вказані договори містять всі істотні умови, які попередньо були узгоджені сторонами, в тому числі щодо розміру, умов і строків внесення орендної плати. Ці положення договорів не суперечать нормам ПК України.

Помилковими є твердження відповідача, що у зв`язку з тим, що податкові повідомлення рішення за вказаними договорами оренди їй не направлялись, відтак строк сплати орендної плати за наданими договорами оренди земельних ділянок комунальної власності у відповідності до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та ПК України не настав, оскільки обов`язок зі сплати орендної плати за землю, на відміну від сплати земельного податку, у орендаря виникає на підставі укладених договорів оренди земельних ділянок, а також відповідно до положень ч. 1 ст. 526 ЦК України.

Положеннями договорів оренди земельних ділянок, що були укладені між сторонами, не передбачено обов`язку орендодавця направляти орендарю повідомлення по сплаті орендної плати за земельні ділянки.

Крім того, оскільки земельні ділянки за вказаними договорами оренди є комунальною власністю територіальної громади міста Білопілля, а метою стягнення орендної плати за земельні ділянки є наповнення місцевого бюджету, відтак з метою надопущення втрат бюджету, Білопільська міська рада, як орендодавець за вказаними договорами оренди має право на звернення до суду з вказаним позовом про стягнення заборгованості з орендної плати.

Щодо доводів ОСОБА_1 , що вказаний спір має вирішуватися господарським судом, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.

По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам (ч. 2 ст. 93 ЗК України).

Отже, надання в оренду земельної ділянки не залежить від наявності у фізичної особи статусу підприємця.

Згідно з ч. 1 ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (ч. 1 ст. 320 ЦК України).

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 50 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

Згідно з ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

У відповідності з ч. 1 ст. 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Набуття статусу підприємця не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи. Натомість, згідно з ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Ст. 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Таким чином, цивільні права й обов`язки фізичної особи, зокрема, право оренди на земельну ділянку, набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа підприємець (а. с. 116-117). Проте, наявність у неї статусу підприємця не може свідчити про те, що з моменту її державної реєстрації як фізичної особи-підприємця вона виступає в такій якості у всіх правовідносинах.

У разі позбавлення відповідача статусу підприємця вона не позбавляється набутих раніше цивільних прав і обов`язків фізичної особи, зокрема і права оренди земельних ділянок.

З матеріалів справи вбачається, що договори оренди земельних ділянок укладалися з відповідачем як з фізичною особою, комплекс нежитлових будівель, який розташований на вказаних земельних ділянках вона набула у власність за договором купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель від 09 жовтня 2014 року також як фізична особа (а. с. 112-115).

Доказів того, що вона зверталась до Білопільської міської ради із заявою про укладення з нею договорів оренди земельних ділянок як з фізичною особою підприємцем або про внесення змін до укладених договорів в частині зазначення її як сторони договору фізичною особою підприємцем, відповідачка суду не надала. Не надано нею і належних доказів на підтвердження того, що вона використовує всю належну їй нерухомість, розташовану на орендованих земельних ділянках, для зайняття підприємницькою діяльністю. Зокрема, до апеляційної скарги нею додано акт прийому-передачі приміщення від 14 червня 2018 року до договору оренди № АК/41/17 від 10.05.2017 року та акт прийому-передачі приміщення від 01 листопада 2017 року до договору оренди № АК/32/17 24 жовтня 2017 року. Проте самих договорів оренди нею суду надано. Крім того площа нежитлових приміщень, які, як вказано в актах, вона передала в оренду як фізична особа підприємець складає 50 кв. м та 57 кв. м., на яких саме конкретно земельних ділянках знаходяться ці нежитлові приміщення в актах прийому-передачі не зазначено. В той же час площа всіх об`єктів нерухомості належних відповідачці, розташованих на орендованих земельних ділянках є значно більшою. Документи щодо надання відповідачці послуг з електропостачання за адресою:АДРЕСА_1 як фізичній особі підприємцю також не є доказом того, що в спірних правовідносинах щодо виконання зобов`язань за договорами оренди земельних ділянок, укладених нею як фізичною особою, відповідачка діє як фізична особа підприємець.

Отже суд першої інстанції правильно розглянув даний спір за правилами цивільного судочинства.

Стосовно посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 686/19389/17, колегія суддів зазначає, що вказана справа стосується інших правовідносин, а саме в цій справі спір виник щодо стягнення збитків за самовільне використання земельної ділянки як платної стоянки автомобільного транспорту без оформлення права користування земельною ділянкою.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції порушив право відповідача на отримання правничої допомоги та проігнорував подане нею клопотання про продовження строку для надання відзиву на позовну заяву та інших процесуальних документів, не знайшли свого підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що 28 грудня 2019 року до Білопільського районного суду Сумської області надійшла заява ОСОБА_1 про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву та інших процесуальних документів та надання необхідного часу для отримання нею юридичної допомоги фахівця права та відкладення судового засідання (а. с. 65).

Білопільський районний суд Сумської області ухвалою від 08 січня 2020 року клопотання ОСОБА_1 про продовження строку для подачі відзиву задовольнив, продовжив їй строк для подачі відзиву до 13 січня 2020 року. Копію вказаної ухвали суд направив відповідачу за адресою місця її реєстрації (а. с. 50) та за адресою, вказаною нею в заяві на ім`я начальника відділення зв`язку Харків 166 (а. с. 57). Крім того, вказана ухвала повторно направлялася відповідачу за вказаними адресами.

Частина 1 ст. 44 ЦПК України передбачає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Після подання заяви про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву та інших процесуальних документів, відповідач не була позбавлена можливості звернутися до суду першої інстанції для з`ясування питання щодо результату вирішення її клопотання. Крім того відзив на позовну заяву з клопотанням про поновлення строку на його подання відповідач суду першої інстанції до дати ухвалення рішення в справі не подала, хоча мала для цього достатньо часу.

Порушень судом першої інстанції норм процесуального права щодо належного сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, не встановлено. Судові повістки направлялися відповідачу за місцем її реєстрації. В матеріалах справи містяться поштові повідомлення з проставленням відмітки про відсутність адресата за адресою місцезнаходження, що відповідно до положень ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним сповіщенням.

Також колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального права у зв`язку з розглядом даної справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Виходячи з суті спору, а саме стягнення заборгованості за договорами оренди земельних ділянок, вказана справа не відноситься до категорії спорів, передбачених ч. 4 ст. 274 ЦПК України, ціна позову складає 383 561 грн 26 коп., тобто не перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,що передбачено п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ( в ред., яка діяла на час звернення до суду з позовом), а тому суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України мав право вирішити питання про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Вказане процесуальне рішення суд належним чином вмотивував в ухвалі про відкриття провадження у справі від 11 листопада 2019 року.

Враховуючи, що відповідач отримала копію вказаної ухвали суду, вона мала право подати суду свої заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Проте, таким правом ОСОБА_1 не скористалася.

Колегією суддів залишено без задоволення клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи для ознайомлення її з матеріалами справи та звернення за правовою допомогою, яке вона заявила під час розгляду справи апеляційним судом в судовому засіданні 14 липня 2020 року, оскільки з часу відкриття апеляційного провадження (10 квітня 2020 року), а також після скасування низки обмежень, введених в Україні через епідемію короновірусу (11 травня 2020 року) у відповідачки було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та звернення за правовою допомогою. Заявлення вказаного клопотання в судовому засіданні, під час надання пояснень сторонами, колегія суддів розцінює як зловживання процесуальними правами, що спрямоване на безпідставне затягування розгляду справи апеляційним судом.

Не підлягає задоволенню і клопотання ОСОБА_1 про винесення окремої письмової ухвали щодо не відкладення апеляційним судом розгляду справи з метою запобігання поширенню на території України короновірусу та перерви у судовому засіданні для долучення позивачем доказів, так як постановлення такої ухвали не передбачено положеннями статтей 262, 385 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 27 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 15 липня 2020 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук