Справа № 638/6544/19
Провадження № 2/638/1329/20
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

13.07.2020 Дзержинський районний суд міста Харкова в складі

головуючого судді Штих Т.В.

за участю секретаря Дзюба Є.О.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат,-

установив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 3% річних та інфляційні втрати в загальній сумі 573 167 /п`ятсот сімдесят три тисячі сто шістдесят сім/ гривень 23 копійки, а також судові витрати в розмірі 5 731 /п`ять тисяч сімсот тридцять одна/ гривня 68 копійок.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що 22 березня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошей, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 гроші у сумі 1 000 000 /один мільйон/ гривень готівкою. Одержання відповідачем грошей підтверджується розпискою від 22 березня 2013 року. Умовами розписки передбачено, що відповідач зобов`язується повернути позивачу грошову суму до 31 грудня 2013 року. Однак в зазначений строк відповідач своїх зобов`язань не виконав, гроші не повернув та ухилявся від виконання своїх зобов`язань. В зв`язку із тим що відповідач своїх зобов`язань не виконав, гроші не повернув, позивач звернувся до Дзержинського суду міста Харкова за захистом своїх прав та інтересів, шляхом подачі позовної заяви про стягнення на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 1 000 000,00 грн., 3% річних у розмірі 20 819,67 грн. та судовий збір.

21 січня 2015 року рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова № 638/18008/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 1 020 819,67 грн. (один мільйон двадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень 67 коп.). На підставі вищезазначеного рішення 30 листопада 2015 року позивачу видано виконавчі листи. 01 грудня 2015 року позивач звернувся до Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчих листів Дзержинського районного суду міста Харкова по справі 638/18008/14-ц, провадження 2/638/6766/14. 02 грудня 2015 року державним виконавцем Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ Атаманюк П.В. винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень вищевказаних виконавчих листів.

Також позивач зазначив, що на день звернення до суду з зазначеною позовною заявою на примусовому виконанні приватного виконавця Попляк В.В. знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 638/18008/14-ц від 30.11.2015 року Дзержинського районного суду міста Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 1 020 819,67 гривень. Станом на день розгляду справи сума нестягнутого боргу за вищезазначеним виконавчим провадженням за ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 складає 1 020 819 /один мільйон двадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять/ гривень 67 копійок.

Посилаючись на вимоги статей 509, 549, 598-625 Цивільного кодексу України позивач зазначає, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

До суду поштовим відправленням надійшли письмові заперечення на позов з додатками. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що він не погоджується із позовними вимогами та вважає їх недоведеними ( а.с.41-42).

Представник позивача наполягав на задовленні позовних вимог, надав заяву, де просив справу розглянути за відсутності відповідача та не заперечував проти винесення заочного рішення.

Відповідач або його представник у судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

22 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошей, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 гроші у сумі 1 000 000 /один мільйон/ гривень готівкою. Умовами розписки передбачено, що відповідач зобов`язується повернути позивачу грошову суму до 31 грудня 2013 року. Однак в зазначений строк відповідач своїх зобов`язань не виконав, гроші не повернув та ухилявся від виконання своїх зобов`язань.

В зв`язку із тим що відповідач своїх зобов`язань не виконав, гроші не повернув, ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського суду міста Харкова за захистом своїх прав та інтересів, шляхом подачі позовної заяви про стягнення на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 1 000 000,00 грн., 3% річних у розмірі 20 819,67 грн. та судовий збір.

15 жовтня 2014 року суддею Дзержинського районного суду міста Харкова Цвірюком Д.В. винесено ухвалу про відкриття провадження у справі по справі 638/18008/14-ц, провадження 2/638/6766/14.

21 січня 2015 року рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова № 638/18008/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 1 020 819,67 грн. (один мільйон двадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень 67 коп.). На підставі вищезазначеного рішення 30 листопада 2015 року позивачу видано виконавчі листи.

27 жовтня 2015 року ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду міста Харкова по справі 638/18008/14-ц, провадження 2/638/6766/14 від 21.01.2015 року залишено без змін.

Судом встановлено, що 30 листопада 2015 року позивачу видано виконавчі листи, 01 грудня 2015 року позивач звернувся до Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчих листів Дзержинського районного суду міста Харкова по справі 638/18008/14-ц, провадження 2/638/6766/14, а 02 грудня 2015 року державним виконавцем Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ Атаманюк П.В. винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень вищевказаних виконавчих листів.

В ході розгляду справи судом також встановлено, що на примусовому виконанні приватного виконавця Попляк В.В. знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 638/18008/14-ц від 30.11.2015 року Дзержинського районного суду міста Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 1 020 819,67 грн.. Станом на 16 квітня 2019 року сума нестягнутого боргу за вищезазначеним виконавчим провадженням за ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 складає 1 020 819 /один мільйон двадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять/ гривень 67 копійок, що підтверджується доданою до цієї позовної заяви копією довідки № 1087 101-29 від 16.04.2019р..

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п`ятій статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Отже суд приходить до висновку, що положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Що стосується інфляційних втрат та трьох відсотків річних суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною 3 цієї статті передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, зокрема за статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом вищезазначеної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така правова позиція була висловлена Верховний Судом України у Постанові від 01.10.2014 року у справі № 113цс14.

Суд враховує також те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Отже суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання інфляційних втрат за період користування відповідачем коштами з наступного дня від дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду, а саме з 28 жовтня 2015 року, який визначив грошове зобов`язання у національній валюті - гривні, до часу пред`явлення позову, тобто до 06 травня 2019 року, оскільки внаслідок інфляційних процесів відбулося знецінення національної валюти України, що завдало шкоди позивачу.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідач інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Отже суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, втрати від інфляції за час прострочення зобов`язання та три відсотки річних підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином судом встановлено та доведено матеріалами справи, що у відповідача перед позивачем мається заборгованість в сумі 1 020 819,67 грн., вбачається обґрунтований висновок щодо наявності між сторонами грошових зобов`язань, які відповідач належним чином не виконує, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання.

На підставі керуючись ст.ст. 509, 525-526, 549, 598-601, 604-609, 611, 625, 631, 1046, 1049-1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 259, 263,280-282 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) 3% річних та інфляційні втрати в сумі 573 167 /п`ятсот сімдесят три тисячі сто шістдесят сім/ гривень 23 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 5 731 /п`ять тисяч сімсот тридцять одна/ гривня 68 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН - НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІПН - НОМЕР_1 .

Суддя: Т.В. Штих