ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7723/20
провадження № 2/753/5758/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/ЗАОЧНЕ/

"07" липня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Цимбал І.К.

при секретарі - Остапчук М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції, третя особа: Шістнадцята київська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про зняття арешту з майна, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . В рамках виконавчого провадження №3363216 на підставі виконавчого листа виданого Харківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини в розмірі ј частину заробітку та до досягнення дитиною повноліття, відповідачем було накладено арешт на 1/3 частину квартири, що належить позивачу. 03.12.2014 державним виконавцем винесено постанову про закриття виконавчого провадження, на підставі п.6ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки дитина досягла повноліття, тобто закінчився передбачений законом строк для даного виду стягнення, проте арешт з майна державним виконавцем знято не було, що наразі позбавляє власника вільно розпоряджатися належним йому майном. В зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до відповідача за захистом свого порушеного права.

Позивач в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій просив позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві та просив ухвалити по справі заочне рішення.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подавав, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення за згодою представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно відповіді відповідача від 23.03.2020 вбачається, що в провадженні Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі Дарницький РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві) перебувало виконавче провадження ВП № 3363216 з виконання виконавчого листа, виданого Харківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини в розмірі ј частину заробітку та до досягнення дитиною повноліття. 03.12.2014 державним виконавцем винесено постанову про закриття виконавчого провадження, на підставі п.6ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки дитина досягла повноліття, тобто закінчився передбачений законом строк для даного виду стягнення /а.с.8/. Виконавче провадження знищено за закінченням строку його зберігання.

Постановою державного виконавця від виконавчий документ був повернений стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» з підстав, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення та всі дії державного виконавця щодо розшуку такого майна, виявились безрезультатними.

Позивач звернувся з заявою до відповідача про зняття арешту з майна, проте 23.03.2020 Дарницьким РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було надано відповідь про відмову у знятті арешту та роз`яснено, що позивач має право звернутися до суду з відповідним позовом /а.с.8-9/.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається що на підставі постанови державного виконавця від 14.09.2005 на частину квартири, що належить позивачу було накладено арешт, який до сьогоднішнього дня не знято /а.с.10-11/.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-XIV (далі - Закон №606-XIV; у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-ХІV, державному виконавцю надано право у процесі здійснення виконавчого провадження накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізувати його у встановленому законом порядку.

Крім того, за змістом ч. 2 ст. 25 Закону, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Водночас згідно з ч. 1 ст. 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: - закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; - повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; - повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

За приписами частини першої статті 50 Закону № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Слід також зазначити, що частиною другою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, згідно ст. 263 ЦПК суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 6 березня 2020р.(справа № 640/23558/19) п.40 визначено, що справа щодо зняття арешту з майна боржника, який накладено під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні щодо виконання судових рішень, ухвалених в порядку цивільного судочинства, також підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства ( копію додаю).

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 лютого 2019р у справі № 815/4232, від 22 квітня 2019р. у справі № 757/53656/17-а, у постанові Верховного суду від 21 лютого 2020р. у справі № 643/5597/19.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду.

На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вище наведеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 258, 259, 264, 268, 265, 212 -218, 280 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції, третя особа: Шістнадцята київська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна -задовольнити.

Скасувати арешт на 1/3 частину, що належить ОСОБА_1 , квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою 14/9 від 20.05.2005 Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції, реєстраційний номер обтяження №2103261, зареєстрований 17.06.2005 за №2103261.

За рахунок бюджетних асигнувань стягнути з Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий: