Справа № 462/902/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі: головуючої - судді Румілової Н.М., при секретарі Шиманській Я.І., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , представника третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, про надання дозволу на виїзд дитини на кордон та надання дозволу на виготовлення документів на виїзд за кордон дитини без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 14 лютого 2020 року звернулась до суду з позовною заявою, яка була уточнена, в якій зазначила, що вона є матір`ю малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком дитини є відповідач ОСОБА_3 , з яким вона у шлюбі не перебувала та разом не проживала. Дочка зареєстрована за її місцем проживання, відвідує дитячий садок, часто хворіє гострими респіраторними інфекціями верхніх дихальних шляхів та потребує оздоровлення і загартування. В Італійській Республіці легально проживає та працює її мати ОСОБА_7 , в якій вона з донькою неодноразово гостювала. На даний час мати знову запрошує її з донькою на оздоровлення до себе. Однак відповідач не дає дозвіл на виїзд дочки за кордон, чим обмежується право дитини на відпочинок, оздоровлення. Без згоди відповідача немає змоги виробити необхідні документи, дозволи, візи для виїзду дитини за кордон. Просить суд надати дозвіл на тимчасові виїзди дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 , 1976 року народження, в Республіку Італію та країни, які розташовані на шляху подорожі, а саме Угорщину, Словенію, Республіку Польща, Республіку Словаччина на період з 31 липня 2020 року до досягнення ОСОБА_6 16 років та надати їй дозвіл без згоди ОСОБА_3 оформляти проїзні та інші необхідні документи, в тому числі оформляти візи для дитини ОСОБА_6 для тимчасових виїздів дочки за межі України в Республіку Італію та країни, розташовані на шляху подорожі, а саме Угорщину, Словенію, Республіку Польща, Республіку Словаччина на період з 31 липня 2020 року до досягнення ОСОБА_6 16 років.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, додала, що дочка ОСОБА_6 проживає з нею, дитина підтримує стосунки з батьком, відповідачем по справі, який надає їй матеріальну допомогу на утримання доньки. Відповідач двічі надавав дозволи на виїзд доньки за кордон, у 2016 року надав дозвіл на 2 роки. Коли вона уклала шлюб з чоловіком, який проживає в Італії, він став чинити перешкоди у виїзді дитини, не давати дозвіл на її виїзд за кордон . Вона підтверджує, що дійсно, як зазначив відповідач, вона оформлювала на своє ім`я карту Permesso , однак вона була дійсна тільки до 2016 року. Також не заперечила на ствердження відповідача, що дитина має закордонний паспорт, дійсний до 2014 року.Просила позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Вважає позов обґрунтованим та підставним, оскільки стосується оздоровлення та відпочинку дитини.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що дочка ОСОБА_6 з ним та позивачем проживали разом до 2018 року за однією адресою. Також разом всі відпочивали в Італії. Він 3 рази давав дозволи на виїзд дитини за кордон, один раз давав на два роки. Дитина має закордонний паспорт, який дійсний до 2024 року. Йому відомо, що позивач уклала шлюб з чоловіком, громадянином України, який постійно проживає в Італії. Зі слів баби позивача йому також відомо, що позивач має наміри назавжди забрати дитину з України та постійно проживати з нею в Італії. Він матеріально допомогає утримувати дитину, постійно добровільно надавав кошти позивачці на утримання дитини, купляв іграшки, одяг. Він має постійний зв`язок з дитиною, спілкується з нею, також за відвідування дитиною дитячого садку він здійснює оплату. На підтвердження своїх пояснень надав для огляду світлини відпочинку в Італії разом з позивачем та дитиною. Просив у позові відмовити у повному обсязі, так як заявлені вимоги порушують його права та права дитини.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечив проти позову, надав відзив на позов та зазначив, що позивач ОСОБА_1 має намір забрати дитину на постійне місце проживання в Італію, чим порушить права дитини та її батька, відповідача по справі. Також зазначив, що позивач не зазначає час початку та час закінчення перебування дитини за кордоном без дозволу батька, не зазначає конкретне місця перебування дитини. Вважає, що слід враховувати також і важку епідеміологічну ситуацію на короновірус в Італії, що взагалі унеможливлює виїзд дитини на оздоровлення в цю країну. Вимога про надання дозволу на оформлення всіх виїздних документів дитині без дозволу батька є безпідставною, оскільки такі документи фактично оформлені з дозволу батька, вони діють до 2024 року. Просив у позові відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти заявлених вимог, зазначив, що вони порушують права дитини та батька. Просив у позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в їх сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 знаходились у фактичних подружніх стосунках та від сумісного життя мають дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблений актовий запис за №1452 від 18 квітня 2014 року Міьским відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції.

Як вбачається з пояснень сторін їх дочка ОСОБА_6 постійно проживає разом з позивачем ОСОБА_1 з 2017 року, відповідач ОСОБА_3 підтримує міцні стосунки з дочкою, про що свідчать світлини сумісного відпочинку в Італії, надані суду для огляду. Крім цього, відповідач ОСОБА_3 надає матеріальну допомогу позивачці в утриманні доньки.

Судом також встановлено, що ОСОБА_6 не перебуває на диспансерному обліку у зв`язку зі станом здоров`я та не потребує лікування.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У пункті 2 статті 10 Конвенціїпро права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20листопада 1989 рокуі ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачано, що держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Разом з тим за змістом положень статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд виходить з того, що дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої особи у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 643/1090/17 зазначив, що сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки. Надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості.

Позивачем ОСОБА_1 в своїх вимогах не зазначено інформації про відповідний часовий проміжок перебування дитини в державі Італійська Руспубліка, не зазначене конкретне місця перебування дитини. Крім цього, не зазначена дійсна мета такої поїздки, не зазначене місце оздоровлення. У зв`язку з пандемією короновірусу в Італії суд не приймає посилання позивача на необхідність оздоровлення дитини саме в цій країні. Отже, вимоги щодо надання дозволу на виїзд за кордон до досягнення дитиною шістнадцяти років не відповідають нормам чинного законодавства. Тому такі підлягають відмові у повному обсязі.

При розгляді вимоги про надання дозволу на виготовлення проїзних документів на виїзд за кордон, суд звертає увагу на те, що згідно до пояснень відповідача, такі документи на дитину вже були виготовлені та дійсні до 2024 року, що не спростовувалось позивачем в судовому засіданні. Крім цього, суд враховує, що у відповідності до угоди про безвізовий режим між Україною і Європейським Союзом від 17.05.2017 року, громадяни України можуть перетинати кордон з країнами ЄС без оформлення візи та перебувати на території країн ЄС не більше 90 днів протягом будь-якого 180-денного періоду, а тому вимога позивача щодо оформлення візи для «тимчасових виїздів» (багаторазових) дочки за межі України є безпідставною.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що позов підлягає відмові у повному обсязі.

Судові витрати згідно до вимог ст.141 ЦПК України суд покладає на позивача.

Керуючись ст. 2, 10, 12, 13, 141, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, про надання дозволу на виїзд дитини на кордон та надання дозволу на виготовлення документів на виїзд за кордон дитини без згоди батька відмовити.

Понесені витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складений 9.07.2020 року.

Суддя: Н.М.Румілова