Справа № 638/7507/19
Провадження № 2/638/2318/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

17.06.2020 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді - Омельченко К. О.

при секретарі - Юрченко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа: Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2019р. позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що до 12.11.2008р. вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано Дзержинським відділом РАЦС ХМУЮ. У шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, однак відповідач аліменти не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 01.05.2019р. в розмірі 108 354,75грн. Позивач зазначила, що жодного разу з 2008року відповідач не зустрівся з донькою, фактично відмежувався від виконання своїх батьківських обов*язків, контакт з дитиною не підтримує, не цікавиться розвитком та вихованням доньки, її здоров*ям. З боку відповідача прослідковується повне та систематичне ігнорування і свідоме нехтування батьківськими обов`язками щодо дитини, а тому з метою захисту прав дитини позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.06.2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.09.2019 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, до справи залучено Службу у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради.

Представник позивача та позивач в судове засідання надали заяву, в якій просили справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити, в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечували проти винесення заочного рішення.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.06.2020 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав та заяву з проханням розглядати справу за відсутності представника.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано Дзержинським відділом РАЦС ХМУЮ 12.11.2008 року, від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.01.2009р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду - 11.09.2008 та до досягнення дитиною повнолітнього віку.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивач працює в комунальному підприємстві «Жилкомсервіс» та займає посаду діловода, що підтверджується довідками з місця роботи від 08.10.2018р. та від 15.05.2019р.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Станом на 01.05.2019р. відповідач ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 108 354,75грн, що підтверджується розрахунком державного виконавця, довідкою про неотримання аліментів та довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно відповіді комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 4» Харківської міської ради» від 22.04.2019р. № 247, ОСОБА_3 , 2004р.н. знаходилась під наглядом лікарів-фахівців вказаної поліклініки з народження до грудня 2016року, дитина відвідувала поліклініку у супроводі матері.

Згідно довідки за результатами розгляду матеріалу ЖЄО № 12655 від 03.04.2019року встановлено, що ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні його доньки ОСОБА_3 , 2004р.н. та не бачиться з нею тривалий час. Згідно даних АІПС «АРМОР» також встановлено, що ОСОБА_2 10.06.2018р. був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.. 178 КУпАП. Мати дитини - ОСОБА_1 за місцем мешкання характеризується з позитивного боку, до адміністративної відповідальності не притягувалась, заяв та скарг по відношенню до неї не надходило.

Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 19.11.2019р. за № 716 вбачається, що Департамент ССД дійшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_2 на спростування доводів позивача щодо неналежного виконання батьківських обов`язків не надав жодних доказів та пояснень.

Статтею 164 СК України врегульовано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені ст. 150 Сімейного кодексу України, та полягають, зокрема, в наступному: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інше.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї.

Як зазначено у пунктах 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року із змінами і доповненнями від 19.12.2008p; позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В контексті пункту 2 ст. 8 Конвенції про права дитини, ЄСПЛ наголосив, що в усіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне застосовувати в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до ст. 18. Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» п. 16 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, з досліджених у судовому засіданні доказів у цій справі судом, в їх сукупності встановлено, що ОСОБА_5 дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, самоусунувся від виховання та утримання дитини, не виявляє у відношенні дитини батьківської турботи, що вказує на неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, в розумінні встановлених законодавчих положень, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню.

В силу ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

В силу статті 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача у розмірі 768,40 грн. судового збору.

Керуючись ст..ст. Законом України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав», ст. ст. 79, 150, 165, 166, 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 12, 13, 76, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп..

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ ЦПК України цей строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст рішення складено 26.06.2020р.

Головуючий Суддя: К.О. Омельченко