КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5573/2020
справа № 376/2082/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області, постановленого суддею Клочком В.М. 28 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,

У С Т А Н О В И Л А :

29 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 19 вересня 1995 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Бабинецькою сільською радою Погребищанського району Вінницької області, актовий запис №8. Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 16 лютого 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. 09.04.1997 року на підставі договору купівлі-продажу №1681, посвідченого Гребінківською державною нотаріальною конторою, було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована за ОСОБА_2 16 липня 2008 року дана квартира була продана, а за виручені кошти було придбано житловий будинок та земельну ділянку площею 0.689 га, що знаходяться в АДРЕСА_2 . Вартість придбаного майна становила 80 192 гривень. Вказані об`єкти нерухомого майна були зареєстровані на ОСОБА_2 . Наразі виникла необхідність у його поділі, оскільки відповідач заперечує право позивача на це майно, а вона, позивач, вважає це майно спільною сумісною власністю. Позивач також повідомила, що ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 18 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишено без розгляду, а тому вона не позбавлена можливості на повторне звернення до суду із даним позовом. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, яким позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними господарськими, побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 . та 1/2 частину земельної ділянки загальною площею, 0.0689 га, що розташована в АДРЕСА_2 ., кадастровий номер - :04:006:0027. Просила провести розподіл судових витрат.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 28 листопада 2019 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду незаконне та таке, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначає, що строк позовної давності нею пропущений не був, посилаючись на те, що такий строк має рахуватися з дня оприлюднення судом на сайті ЄДРСР ухвали Сквирського районного суду Київської області від 18 грудня 2015 року, а саме з 26.05.2016 року. Просить задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає спірний житловий будинок та земельну ділянку спільною сумісною власністю подружжя.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

19 вересня 1995 року позивач уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Бабинецькою сільською радою Погребищанського району Вінницької області, актовий запис № 8.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 16 лютого 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам сторін.

Судом встановлено, що 25.11.2014 року ОСОБА_1 звернулася до Сквирського районного суду з позовом про поділ майна подружжя, зокрема, спірного майна.

У цей же день, тобто 25.11.2014 року, ОСОБА_1 особисто оформила і віддала до Сквирського районного суду заявку на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS - повідомлення (справа № 376/1006/15-ц) .

15.05.2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя Сквирським районним судом було відкрите провадження по справі № 376/1006/15-ц, однак, оскільки ОСОБА_1 в подальшому не з`являлася на судові засідання, то ухвалою Сквирського районного суду від 18.12.2015 року на підставі вимог ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України ( в редакції ЦПК України 2004 року) позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя від 25.11.2014 року залишено без розгляду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк позовної давності пропущено, позивач не ставив питання про його поновлення, а відповідач подав клопотання про його застосування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК Українизагальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналогічний порядок обчислення перебігу позовної давності визначено йч.2 ст.72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна подружжя, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

У п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідач посилається на рішення Сквирського районного суду Київської області від 6.03.201 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 25.07.2018 року , за яким з нього стягнуто борг на користь громадянина ОСОБА_3 .. Вказує , що кошти отримані в борг він витратив на придбання спірного будинку і одноособово повертає цей борг. Позивач у поверненні коштів , витрачених на придбання будинку, участі не приймала.

Судові рішення, на які посилається відповідач , свідчать лише про факт отримання коштів у позику, однак, цими рішеннями не встановлено факт придбання спірного будинку та земельної ділянки саме за ці запозичені кошти, а тому колегія суддів вважає, що підстав для відмови у позові ОСОБА_1 про поділ майна подружжя по суті спору немає.

Судом встановлено, що позивач дізналася про порушення свого права на спільне майно подружжя в листопаді 2014 року, коли вперше звернулася із таким позовом до суду.

Відповідно до ч.1 ст.265 ЦК Українизалишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

За таких умов суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що перебіг строку позовної давності розпочався у листопаді 2014 року, а закінчився строк перебігу позовної давності, відповідно, у листопаді 2017 року.

Повторно позивач звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто по закінченню строку позовної давності, однак, питання поновлення терміну позовної давності позивачем не ставилося, а відповідач подав відповідне клопотання про застосування строку позовної давності (а.с.162-163), тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про застосування строку позовної давності та про відмову у задоволенні позову із цих підстав.

Посилання апелянта на те, що їй стало відомо про залишення позову , поданого в 2014 році , без розгляду лише у 2016 році , не може бути прийнято до уваги .

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

ОСОБА_4 протягом двох років не цікавилася перебігом справи за поданою нею позовною заявою, дізнавшись в 2016 році, що позов залишено без розгляду , не оскаржила ухвалу і лише у серпні 2018 року повторно звернулася до суду із позовом про поділ майна подружжя, клопотання про поновлення строку позовної давності не заявляла.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 28 листопада 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 липня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: