Справа № 315/768/18
Номер провадження № 2/315/5/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року Гуляйпільський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Яроша С.О.

при секретарі: Браціло І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виробничо-комерційного підприємства «ЕТЛ» про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном, -

В С Т А Н О В И В:

12.06.2018 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Приватного виробничо-комерційного підприємства «ЕТЛ» про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном.

В позові позивач посилалася на те, що після смерті її чоловіка, який придбав гараж у відповідача на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.2011 року та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона стала власником гаража, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :08:006:0054 за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у постійному користуванні відповідача, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, за життя її чоловіка у нього не було проблем з користуванням гаражем, а коли вона стала власницею її обмежили у праві користування, володіння та розпорядження гаражем посадові особи відповідача: директор та власник підприємства, мотивуючи свої дії її відмовою укладати договір оренди земельної ділянки та несплатою орендної плати, прохала задовольнити позов та зобов`язати відповідача в особі його директора та власника не чинити їй перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні її майном, яким вона володіє на праві приватної власності, а саме гаражем АДРЕСА_2 .

13.06.2018 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. позов прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження на 13.07.2018 року.

26.06.2018 до суду звернувся директор Приватного виробничо-комерційного підприємства «ЕТЛ» Бодня ОСОБА_2 . ОСОБА_3 з відзивом на позов, в якому посилався на те, що вхід на територію сторонніх осіб здійснюється на підставі договору або з дозволу керівника, на його думку заява не містить доказів перешкод у користуванні гаражем власнику останнього, прохав в задоволенні позову відмовити.

17.10.2018 року до суду звернувся позивач з відповіддю на відзив, в якому посилалася на те, що відзив на позов підтверджує обґрунтованість позову, вказує, що після заходу через свої ворота, через два роки вона підходить до свого гаража та вільно користується ним, не згодна щодо укладення договору оренди земельної ділянки з відповідачем, прохала відзив відхилити.

17.10.2018 року до суду звернувся позивач з уточненим позовом, в якому посилався на те, що після смерті її чоловіка, який придбав гараж у відповідача на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.2011 року та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона стала власником гаража, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :08:006:0054 за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у постійному користуванні відповідача, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, за життя її чоловіка у нього не було проблем з користуванням гаражем, а коли вона стала власницею її обмежили у праві користування, володіння та розпорядження гаражем посадові особи відповідача: директор та власник підприємства, мотивуючи свої дії її відмовою укладати договір оренди земельної ділянки та несплатою орендної плати, в гараж вона ходить не сама, а разом з сином, ІНФОРМАЦІЯ_2 , 02.06.2018 року, 09.06.2018 року їй чинились перешкоди у користуванні гаражем, 07.07.2018 року вона звернулась до поліції, прохала задовольнити позов та зобов`язати відповідача в особі його директора та власника не чинити їй перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні її майном, яким вона володіє на праві приватної власності, а саме гаражем АДРЕСА_2 , стягнути на її користь судові витрати у виді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу адвоката.

20.11.2018 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті у відкрите судове засідання 15.01.2019 року.

03.06.2020 року до суду звернулася представник відповідача: адвокат Сивоненко О.В. з додатковими поясненнями, в яких посилалася на те, що прохала суд не брати до уваги показання свідка ОСОБА_4 як недопустимий доказ, так як порушена процедура ст.78 ЦПК України: останній показання зачитував з листка, вважала, що відсутні докази перешкод саме позивачу, звертає увагу суду на те, що у власності позивача крім гаража є також паркан та ворота, звертає увагу суду на відповідачів у справі, так як з позову вбачається і юридична особа: Приватне виробничо-комерційне підприємство «ЕТЛ» і фізичні особи: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вважала, що спосіб захисту, обраний позивачем, не відповідає вимогам закону, що є підставою для відмови у задоволенні позову, прохала відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні позивач позов підтримала, суду пояснивши, що після смерті її чоловіка, який придбав гараж у відповідача на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.2011 року та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона стала власником гаража, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :08:006:0054 за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у постійному користуванні відповідача, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, за життя її чоловіка у нього не було проблем з користуванням гаражем, а коли вона стала власницею її обмежили у праві користування, володіння та розпорядження гаражем посадові особи відповідача: директор та власник підприємства, мотивуючи свої дії її відмовою укладати договір оренди земельної ділянки та несплатою орендної плати, в гараж вона ходить не сама, а разом з сином, ІНФОРМАЦІЯ_2 , 02.06.2018 року, 09.06.2018 року їй чинились перешкоди у користуванні гаражем, 07.07.2018 року вона звернулась до поліції, прохала задовольнити позов та зобов`язати відповідача в особі його директора та власника не чинити їй перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні її майном, яким вона володіє на праві приватної власності, а саме гаражем АДРЕСА_2 , стягнути на її користь судові витрати у виді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу адвоката.

У судовому засіданні представник позивача: адвокат Рябко Ю.М. вважав, що позов підлягає задоволенню, посилався на те, що обставини, на які посилалися у позові та уточненому позові, знайшли своє підтвердження під час їх перевірки доказами, які вважав достовірними, належними та допустимими.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнав, суду пояснивши, що територія підприємства охороняється і вхід на територію підприємства через ворота підприємства здійснюється через погодження з директором підприємства, перешкод у користуванні гаражем позивачу він не чинить і коли до нього зверталася охорона, то він надавав дозвіл на вхід на територію підприємства, земельна ділянка, на якій розташований гараж, знаходиться на території його підприємства, прохав в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача: адвокат Сивоненко О.В. вважала, що позов не підлягає задоволенню, суду пояснивши, що прохала суд не брати до уваги показання свідка ОСОБА_4 як недопустимий доказ, так як порушена процедура ст.78 ЦПК України: останній показання зачитував з листка, вважала, що відсутні докази перешкод саме позивачу, звертає увагу суду на те, що у власності позивача крім гаража є також паркан та ворота, звертає увагу суду на відповідачів у справі, так як з позову вбачається і юридична особа: Приватне виробничо-комерційне підприємство «ЕТЛ» і фізичні особи: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вважала, що спосіб захисту, обраний позивачем, не відповідає вимогам закону, що є підставою для відмови у задоволенні позову, прохала відмовити у задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що є сином позивача, він разом з матір`ю прийшов до гаражу, 14.04.2018 року він зателефонував відповідачу, щоб встановити чому їх не пускають на територію підприємства, 02.06.2018 року їх не пропустили, 09.06.2018 року та 07.07.2018 року ситуація повторилась і вони викликали наряд поліції, не пускала охорона, мова йшла за ключі.

Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини:

28.05.1997 року Головою Гуляйпільської міської ради народних депутатів відповідачу було видано Державний акт на право постійного користування землею серії I-ЗП №001537, що підтверджується його копією.

30.09.2011 року між відповідачем та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення: гаража АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру правочинів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про його смерть.

25.01.2017 року приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О. було видано свідоцтво про право власності позивача на 1/2 частку нежилого приміщення: гаража АДРЕСА_3 , що підтверджується його копією.

25.01.2017 року приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом позивача на 1/2 частку нежилого приміщення: гаража АДРЕСА_3 , після спадкодавця її чоловіка: ОСОБА_7 , що підтверджується його копією.

Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходить з наступного:

Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються cт.ст. 316, 317, 391 ЦК України.

Так відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що до суду звернувся позивач з позовом до відповідача, який перешкоджає у користуванні, володінні та розпорядженні її майном: гаражем, парканом та воротами шляхом зобов`язання останнього не чинити йому перешкоди.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Суд доходить висновку, що позивачем не надано суду достовірних, належних та допустимих доказів порушення відповідачем її права щодо користування, володіння та розпорядження належним їй гаражем.

При цьому суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що територія відповідача має двоє воріт, одні з котрих належать позивачу.

Так відповідно до п.1 абзацу 2 договору купівлі-продажу від 30.09.2011 року, придбане чоловіком позивача у відповідача нежиле приміщення складається з: гараж №1 площею 82,2 кв.м., паркан №3, ворота №6, що підтверджується копією цього договору.

Позивач також є власницею цього нежилого приміщення, яке складається з: гаража АДРЕСА_4 площею 82,2 кв.м., паркана №3, воріт №6, що підтверджується правовстановлюючими документами.

Ці обставини свідчать про те, що позивач, маючи у власності ворота з парканом, має безперешкодний доступ на територію відповідача через належні їй ворота з парканом.

Доступ на територію відповідача, яка охороняється працівниками відповідача, може здійснюватися через другі ворота, які відчиняє працівник відповідача відповідно до встановленого на підприємстві порядку.

Судом також встановлено, що між сторонами існує спір щодо користування земельною ділянкою, на якій знаходиться гараж позивача, на що вказують письмові докази, так як земельна ділянка, на якій розташований гараж, знаходиться у постійному користуванні відповідача, з чим не погоджується позивач.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як у задоволенні позову відмовлено, то суд відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України не покладає судові витрати позивача на відповідача.

Керуючись ст.ст. 3-5, 8-11, 89, 141, 263-266, 268 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 22, 316, 317, 319, 391 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного виробничо-комерційного підприємства «ЕТЛ» про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном залишити без задоволення.

Повний текст рішення буде складений 03.07.2020 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Ярош С.О.