Постанова

Іменем України

15 липня 2020 року

м. Київ

справа № 205/904/14-ц

провадження № 61-39343св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Дніпродзержинська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Правобережна товарна біржа, ОСОБА_2 , приватне підприємство «ГСА-Трейдінг»,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відділ Держземагентства у Криничанському районі Дніпропетровської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 20 грудня 2016 року у складі судді Басової Н. В. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Деркач Н. М., Макарова М. О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпродзержинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Правобережної товарної біржі, ОСОБА_2 , приватного підприємства «ГСА-Трейдінг», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відділ Держземагентства у Криничанському районі Дніпропетровської області, про визнання правочинів недійсними.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 01 квітня 2013 року між ТОВ «СА.ГА.ПА» та ОСОБА_4 був укладений договір на виконання сільськогосподарських робіт, за умовами якого ОСОБА_4 зобов`язався виконати сільськогосподарські роботи на земельній ділянці, а саме: поле НОМЕР_1, загальною площею 156 га, Гуляйпільська селищна рада Криничанського району Дніпропетровської області , а замовник оплатити вартість виконаних робіт у розмірі 704 123 грн протягом 10 днів з моменту підписання акту приймання-передачі. 10 травня 2013 року було підписано акт приймання-передачі, проте ТОВ «СА.ГА.ПА» так і не сплатило ОСОБА_4 вартість виконаних робіт у розмірі 704 123 грн. Сторони погодили, що у разі несплати вартості виконаних робіт, з 01 серпня 2013 року до виконавця переходять майнові права на 100% врожаю соняшнику на обробленій земельній ділянці.

Отже, ОСОБА_4 набув майнові права на 100% врожаю соняшнику, вирощеного на земельній ділянці: поле НОМЕР_1, Гуляйпільська селищна рада Криничанського району Дніпропетровської області .

21 серпня 2013 року ОСОБА_4 передав врожай у заставу ОСОБА_1 з метою виконання ОСОБА_3 зобов`язань з повернення коштів в сумі 799 300 грн, позичених у ОСОБА_1 за договором позики від 21 серпня 2013 року.

Таким чином, у зв`язку з укладанням договору застави між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 21 серпня 2013 року, врожай соняшника був обтяжений та не підлягав відчуженню без згоди заставодержателя.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов`язань з повернення позики у сумі 799 300 грн, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на підставі виконавчого напису від 02 вересня 2013 року запропоновано звернути стягнення шляхом витребування майна: майбутнього врожаю соняшника на земельній ділянці: поле НОМЕР_1, Гуляйпільська селищна рада Криничанського району Дніпропетровської області .

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Криничанського районного управління юстиції від 06 вересня 2013 року відкрито виконавче провадження за вищезазначеним виконавчим написом нотаріуса.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Криничанського районного управління юстиції від 14 листопада 2013 року виконавчий документ було повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника ОСОБА_4 визначеного виконавчим документом майна, на яке має бути звернуто стягнення з метою погашення заборгованості.

Як стало відомо позивачу, обтяжене майно було відчужено Верхньодніпровською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міністерства доходів і зборів у Дніпропетровській області шляхом проведення біржових торгів.

За результатами проведення вищезазначених торгів, новим набувачем врожаю став ОСОБА_2 . Реалізація врожаю була проведена ТОВ «Лара» на підставі угоди, укладеної між ТОВ «Лара» та Верхньодніпровською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міністерства доходів і зборів у Дніпропетровській області, що виступало розпорядником безхазяйного майна.

В подальшому дане майно було реалізовано ОСОБА_2 на користь ПП «ГСА-Трейдінг».

Позивач вважав, що внаслідок укладення вищезазначених правочинів по реалізації без його згоди заставленого майна, він, як заставодержатель, був незаконно позбавлений своїх майнових прав на заставлене майно і втратив можливість задоволення своїх грошових вимог на суму 799 300 грн за рахунок заставленого майна.

На підставі викладеного, просив визнати недійсними: угоду від 12 вересня 2013 року, укладену між Верхньодніпровською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міністерства доходів і зборів у Дніпропетровській області, правонаступником якої є Дніпродзержинська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області та Правобережною товарною біржею; договір купівлі-продажу посівів соняшника на кореню, укладений між ТОВ «Лара» - Брокерською фірмою № 3-БФ Правобережної товарної біржі та ОСОБА_2 , що оформлений протоколом № 1 про проведення біржових торгів від 18 вересня 2013 року та актом № 1 приймання-передачі від 18 вересня 2013 року; договір купівлі-продажу посівів соняшника на кореню, укладений 01 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ПП «ГСА-Трейдінг».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 20 грудня 2016 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що позивач не надав доказів набуття ним майнових прав на врожай соняшника, а відтак не було підстав визнання недійсними спірної біржової угоди та договорів купівлі-продажу. Зазначене майно було визнано безхазяйним та передано на реалізацію податковою інспекцією.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд до суд першої інстанції або ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Справу передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та витребувано її із Ленінського районного суду міста Дніпропетровська.

16 червня 2020 року справу повторно розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не повно досліджено матеріали та обставини справи. Заявник вказує, що позивачем набуто право власності на спірний врожай соняшника, і правомірність набуття права власності на час розгляду справи не спростована у передбаченому законом порядку.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 01 квітня 2013 року між ТОВ «СА.ГА.ПА» та ОСОБА_4 було укладено договір № 01/4 на виконання сільськогосподарських робіт, за умовами якого ОСОБА_4 зобов`язався виконати сільськогосподарські роботи на земельній ділянці: поле НОМЕР_1, загальною площею 156 га, Гуляйпільська селищна рада Криничанського району Дніпропетровської області , а ТОВ «СА.ГА.ПА» оплатити вартість виконаних робіт у розмірі 704 123 грн протягом 10 днів з моменту підписання акту приймання-передачі (т. 1 а. с. 8-13).

10 травня 2013 року було підписано акт приймання-передачі, проте ТОВ «СА.ГА.ПА» не сплатило ОСОБА_4 вартість виконаних робіт у розмірі 704 123 грн (т. 1 а. с. 14-15).

Відповідно до пунктів 3.2, 3.3 вказаного договору сторони узгодили, що у разі несплати вартості виконаних робіт, з 01 серпня 2013 року до виконавця переходять майнові права на 100% врожаю соняшнику на обробленій земельній ділянці.

21 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів в сумі 799 300 грн, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зуєвою Н. В. за реєстровим № 181 (т. 1 а. с. 16-18).

21 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зуєвою Н. В. за реєстровим № 183, предметом застави якого є майнові права за договором № 01/4 від 01 квітня 2013 року, а саме майбутній урожай соняшника на земельній ділянці: поле НОМЕР_1 загальною площею 156 га, розташоване за адресою: Гуляйпільська селищна рада Криничанського району Дніпропетровської області (т. 1 а. с. 19-26).

Згідно виконавчого напису від 02 вересня 2013 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зуєвою Н. В. за реєстровим № 195, запропоновано звернути стягнення на майбутній урожай соняшника на земельній ділянці: поле НОМЕР_1 загальною площею 156 га, розташоване за адресою: Гуляйпільська селищна рада Криничанського району Дніпропетровської області (т. 1 а. с. 27-28).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Криничанського районного управління юстиції від 06 вересня 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого напису (т. 1 а. с. 29).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Криничанського районного управління юстиції від 14 листопада 2013 року виконавчий напис повернуто стягувачу у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно (т. 1 а. с. 30).

За результатами перевірки, проведеної прокуратурою Криничанського району Дніпропетровської області на території Гуляйпільської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області встановлено факт самовільного зайняття земельних ділянок загальною площею 162,6 га в контурах 73, 74, які знаходяться за межами населеного пункту та є землями сільськогосподарського призначення. Прокуратурою Криничанського району Дніпропетровської області було направлено до Верхньодніпровської ОДПІ ДФС у Дніпропетровській області подання від 26 липня 2013 року про усунення порушень вимог чинного законодавства України, причин та умов, що їм сприяють (т. 2 а. с. 130).

Згідно відповіді відділу Держземагентства у Криничанському районі Дніпропетровської області від 31 липня 2013 року та від 06 серпня 2013 року право власності або користування (оренда) на земельні ділянки в контурах 73, 74 на території Гуляйпільської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області не зареєстровано (т. 2 а. с. 139, 141).

Відповідно до листа Криничанського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 07 серпня 2013 року, за фактом самовільного зайняття земельної ділянки 25 липня 2013 року відкрито кримінальне провадження № 0000045 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 197 КК України (т. 2 а. с. 142).

12 вересня 2013 року між Верхньодніпровською ОДПІ ДФС у Дніпропетровській області та ТОВ «Лара» було укладено угоду № 1 про зберігання та реалізацію безхазяйного та іншого майна, що належить або переходить у власність держави, за умовами якого замовник доручив виконавцю реалізувати (зберегти) передане йому майно, що перейшло у власність держави згідно акта опису, оцінки та передачі № 1 від 12 вересня 2013 року (т. 2 а. с. 145-146).

Згідно протоколу № 1 про проведення біржових торгів від 18 вересня 2013 року Брокерська фірма № 3-БФ Правобережної товарної біржі - ТОВ «Лара» від імені розпорядника безхазяйного майна Верхньодніпровської ОДПІ ДФС у Дніпропетровській області (продавець) здійснила продаж посівів соняшника на кореню на земельній ділянці площею 111,6 га (контур поля № 74) та 51 га (контур поля № 73) на території Гуляйпільської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 31-32).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Отже, розгляд касаційної скарги у цій справі здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Положення частини першої статті 2 ЦПК України передбачають, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Право власності може виникати за наявності певних юридичних фактів, що поділяються на первісні та похідні. За первісних підстав право власності виникає на річ вперше або незалежно від волі попередніх власників. За похідними підставами право власності на річ виникає за волею попереднього власника.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі.

Позивач не підтвердив належними доказами наявність підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними. При цьому, за встановлених фактичних обставин справи, пов`язаних із встановленням факту самовільного зайняття земельної ділянки та реалізацією безхазяйного врожаю, наявність укладеного позивачем договору застави, який недійсним не визнавався, не свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені мотивувальних частинах рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновку суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Щодо передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).

Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй ухвалі від 30 жовтня 2018 року у справі № 757/172/16-ц, виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.

Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 403 ЦПК України.

Наведені ОСОБА_1 аргументи для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, в розумінні приписів частини п`ятої статті 403 ЦПК України, не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему, а тому в задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідно відмовити.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків суду першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 20 грудня 2016 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
І. М. Фаловська