ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року

м.Суми

Справа №591/4242/19

Номер провадження 22-ц/816/1307/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: заступник начальника Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області Стебловська Ю.О., старший державний виконавець Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області Калусенко А.І., Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 15 квітня 2020 року в складі судді Шелєхової Г.В., постановлену у м. Суми, повне судове рішення складено 16 квітня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій, після уточнення, просив: 1) визнати незаконними дії заступника начальника Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області (на даний час - Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), далі відділ ДВС) Стебловської Ю.О. та старшого державного виконавця Калусенко А.І. про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти боржника; 2) скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.07.2016 року та про арешт коштів боржника від 02.05.2019 року у виконавчому провадженні №51626980; 3) зобов`язати старшого державного виконавця Калусенко А.І. зняти арешт з банківських рахунків.

Свої вимоги мотивував тим, що в червні 2019 року йому було відмовлено у видачі готівки з банківської картки у зв`язку з тим, що на його банківські рахунки накладений арешт. Звернувшись до відділу ДВС він дізнався, що 02.05.2019 року була винесена постанова про арешт коштів боржника у сумі (з урахуванням витрат на виконавчі дії) 19196,93 грн. Підставою для накладення арешту була постанова про відкриття виконавчого провадження № 51626980 від 13.07.2016 року про примусове виконання виконавчого листа № 2-393/2012 від 31.01.2012 року, виданого Зарічним райсудом м. Суми про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу за кредитом у сумі 17269,94 грн. Виконавчий лист, поданий до відділу ДВС 11.07.2016 року, однак строк пред`явлення до виконання становив до 31.01.2013 року. Копії постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів ні поштою, ні при зверненні до відділу ДВС не отримував. Вказує, що можливою причиною не вручення вказаних постанов може бути їх направлення за адресою: АДРЕСА_1 , де він мешкав в житловому будинку до 22.08.2013 року, який 22.11.2011 року відділом ДВС був проданий на торгах, про що у відділі є інформація.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15.04.2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції не було враховано: відсутність документального підтвердження відкриття виконавчого провадження та направлення його боржнику у 2012 році; його усне звернення 27 травня та 18 червня 2019 року до відділу ДВС не свідчать про факт ознайомлення з матеріалами; наявність інформації у відділі ДВС про його місцезнаходження після продажу будинку та відсутність дій щодо його розшуку як боржника.

У відзивах на апеляційну скаргу старший державний виконавець відділу ДВС Калусенко А.І. та АТ КБ «ПриватБанк» просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. Вказують, що під час винесення оскаржуваних постанов та їх направлення відділ ДВС

діяв у межах та у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», тому скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги і просив задовольнити.

Інші учасники виконавчого провадження до суду не прибули, про час, місце і дату судового засідання повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані постанови посадових осіб відділу ДВС винесені у відповідності до вимог закону, тому підстав для їх скасування немає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що на виконанні у відділі ДВС перебуває виконавчий лист № 2-393/2012 від 31.01.2012 року, виданий Зарічним районним судом м. Суми, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу по кредитному договору у сумі 17269,94 грн. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання визначений до 31.01.2013 року. Зареєстроване місце проживання боржника вказане за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.142).

06.06.2016 року вказаний виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року, яким передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 вказаного Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 22 даного Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

08.07.2016 року стягувач АТ КБ «ПриватБанк» повторно пред`явив вказаний виконавчий лист до примусового виконання (а.с. 138), тобто відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року та протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Постановою заступника начальника відділу ДВС Стебловської Ю.О. від 13.07.2016 року на підставі заяви АТ КБ «ПриватБанк» було відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом № 2-393/2012 від 31.01.2012 року (а.с. 159).

Копію даної постанови було направлено 13.07.2016 року боржнику ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням за адресою: АДРЕСА_1 , яке повернулося не врученим з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 143).

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 25, ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року, в редакції чинній на час направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до п. 3.20 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом МЮУ від 02.04.2012 року №512/5, в редакції чинній на час відкриття виконавчого провадження, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами за адресами, зазначеними у виконавчому документі, або іншими адресами, про які стало відомо державному виконавцю, або зазначеними у письмовій заяві сторони виконавчого провадження, у тому числі шляхом факсимільного зв`язку або електронною поштою.

Таким чином, заступником начальника відділу ДВС Стебловською Ю.О. було винесено постанову від 13.07.2016 року про відкриття виконавчого провадження у відповідності до вимог закону та направлено її копію за адресою, зазначеною у виконавчому документі, що є належним повідомленням.

Доводи ОСОБА_1 з приводу неналежного повідомлення про відкриття виконавчого провадження, спростовуються наведеним, а посилання про обізнаність посадових осіб відділу ДВС щодо зміни адреси його проживання у зв`язку з продажем будинку, не підтвердженні жодними належними доказами, оскільки матеріали справи не містять письмової заяви боржника про повідомлення нової адреси фактичного місця проживання на час направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Що стосується оскаржуваної постанови старшого державного виконавця Калусенко А.І. про арешт коштів боржника від 02.05.2019 року, винесеної у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-393/2012 від 31.01.2012 року (а.с. 147), якою було накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , які містяться на рахунках в АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «Ощадбанк» в межах суми звернення стягнення 19196,93 грн, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року 1404-VIII, що набрав чинності 05.10.2016 року, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно положень ст. 56 цього Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Таким чином, оскаржувана постанова про накладення арешту на грошові кошти боржника ОСОБА_1 була винесена державним виконавцем у відповідності до вимог закону та з метою забезпечення реального виконання рішення суду.

Оскільки матеріали справи не містять відомостей про виконання ОСОБА_1 рішення суду про стягнення з нього заборгованості або, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, відсутні підстави і для зняття арешту з банківських рахунків боржника.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , з мотивів наведених вище.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 15 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 липня 2020 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А.Левченко