Справа № 263/7780/20
Провадження № 4-с/263/29/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючої судді Ікорської Є.С.,

за участю секретаря Шпичак Є.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Гаврилової Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі у залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Гладиборода Д.О., ОСОБА_2 Максим ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Гладиборода Д.О.

На обґрунтування вимог ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 06 серпня 2019 року, яке набрало чинності 07 листопада 2019 року, з неї на користь ОСОБА_4 стягнуто суму боргу в розмірі 62 465 гривень. 12 червня 2020 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Гладиборода Д.О. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/263/10961/18 на користь ОСОБА_4 , винесена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та арештовано автомобіль марки «FORD FIESTA», 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 . НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі та передано автомобіль на зберігання ОСОБА_5 . Вказує, що державним виконавцем постанова про відкриття провадження їй не надсилалась. Про те, що відносно неї відкрито виконавче провадження та проводиться примусове виконання щодо стягнення на користь ОСОБА_4 сум боргу, вона дізналась лише тоді, коли за місцем її роботи з`явився державний виконавець ОСОБА_6 у супроводі працівників поліції та здійснив опис, арешт та вилучення належного їй автомобіля марки «FORD FIESTA», номерний знак НОМЕР_3 . Про відкриття виконавчого провадження її теж повідомлено не було, що суттєво обмежило її права. При здійснені опису та арешту майна державний виконавиць не вручив їй постанову про відкриття провадження під підпис. Під час опису, арешту та вилучення її майна державний виконавець не довів їй до відома свого рішення щодо обмеження її права користування транспортним засобом марки «FORD FIESTA», державний номерний знак НОМЕР_3 , здійснення його опечатування або вилучення з її користування та передачі на зберігання іншій особі. На порушення норм чинного законодавства державний виконавець у своїй постанові щодо опису та арешту майна (коштів) боржника від 12 червня 2020 року зазначив лише: марку, модель та реєстраційний номер автомобіля. Інших обов`язкових даних про описане майно державний виконавець не вказав. Постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника від 12 червня 2020 року не містить паспортних даних і місця проживання зберігача; відмітки про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт; не зазначено обсяг і строки встановленого обмеження; відмітки про роз`яснення сторонам виконавчого провадження щодо досягнення згоди вартості майна. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника відсутній підпис зберігача та працівників поліції, які були долучені до проведення виконавчої дії. Вважає, що постанова є такою, що прийнята із порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року. Крім того, під час опису та арешту майна державний виконавець Гладиборода Д.О. не з`ясував, чи володіє вона цим майном спільно з іншими особами. Вказує, що з 08 серпня 2013 року вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 , вони разом, в інтересах їх сім`ї, за власні спільні кошти подружжя придбали легковий автомобіль марки «FORD FIESTA», 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_3 , його реєстрацію здійснили на її ім`я, тому відповідно до норм ст. 60, 63, 73 СК України зазначене майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку з чим, заявник просила суд: визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Гладиборода Д.О. при проведенні примусового виконання виконавчого листа № 2/263/10961/18 про стягнення на користь ОСОБА_4 сум боргу, які виразилися у здійсненні дій з примусового опису та арешту арешт майна (коштів) боржника від 12 червня 2020 року, а саме автомобіля марки «FORD FIESTA», державний номерний знак НОМЕР_3 , без належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження; визнати незаконною та скасувати постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 12 червня 2020 року, а саме: автомобіля марки «FORD FIESTA», номерний знак НОМЕР_3 , реєстраційного посвідчення та ключів від автомобіля, прийняту державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Гладиборода Д.О.; зобов`язати державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Гладиборода Д.О. повернути їй автомобіль марки «FORD FIESTA», державний номерний знак НОМЕР_3 , реєстраційне посвідчення та ключі від автомобіля.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 січня 2020 року вказану скаргу прийнято до провадження, витребувано матеріали виконавчого провадження, залучено до участі у справі зацікавлену особу - ОСОБА_4

ОСОБА_1 у судовому засіданні доводи скарги підтримала і наполягала на її задоволенні.

У судовому засіданні представник скаржника адвокат Гаврилова Г.О. доводи скарги підтримала і наполягала на її задоволенні.

Зацікавлена особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд скарги за його відсутністю, у задоволенні скарги просив відмовити.

Представник заінтересованої особи Центрального ВДВС м. Маріуполя Хартахай М.В. надала заяву про розгляд скарги за її відсутністю.

Виконуючи вимоги ст. ст. 12, 450 ЦПК України, суд встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тривале невиконання рішень, постановлених національними судами є системною проблемою України, яка констатована у декількох рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

ЄСПЛ в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення ЄСПЛ у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 17 грудня 2019 року № 4053 змінено підпорядкування і статус Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, наразі це Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 серпня 2019 року справа № 263/10961/18 позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу задоволені, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 62465 грн. та судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Відповідно до розписки, наявної у цивільній справі № 263/10961/18 (а.с. 88), ОСОБА_1 отримала копію рішення суду 12 серпня 2019 року.

Постановою Донецького апеляційного суду від 07 листопада 2019 року рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 серпня 2019 року (справа № 263/10961/18) залишено без змін.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 серпня 2019 року у справі № 263/10961/18 набрало законної сили 07 листопада 2019 року.

12 грудня 2019 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області Бойко М.М. виданий виконавчий лист про стягнення суми боргу із ОСОБА_1

19 грудня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка направлена ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за адресою реєстрації місця проживання боржника, яка указана судом у виконавчому документі.

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Хартахай М.В. від 21 січня 2020 року накладено арешт на усе рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , яка направлена ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, матеріали виконавчого провадження містять виклик ОСОБА_1 від 14 травня 2020 року № 25386 до державного виконавця, однак конверт повернутий без вручення за закінченням терміну зберігання 08 червня 2020 року.

Відповідно до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 12 червня 2020 року, проведено о 13:30 год. по вулиці АДРЕСА_2 у АДРЕСА_1 опис майна, яке належить ОСОБА_1 , а саме: автомобіля марки «FORD FIESTA», державний номерний знак НОМЕР_3 , із встановленням обмеження права користування ним, не пошкоджувати, не відчужувати. Автомобіль переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , якого попереджено про кримінальну і матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна. Зауважень або заяв осіб, присутніх під час опису майна, і розпорядження за ними державного виконавця не надходили, про що свідчить підпис ОСОБА_1 та державного виконавця.

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Хартахай М.В. від 18 червня 2020 року призначено суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

ОСОБА_1 як на одну з підстав своїх вимог у скарзі посилається на правову позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 816/463/15а, де вказано наступне: «…з аналізу норм статті 27 Закону № 606-XIV вбачається, що до початку примусового виконання рішення державний виконавець повинен пересвідчитися чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження. У разі відсутності підтвердження факту отримання боржником копії цієї постанови державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії, що спрямовані на примусове виконання рішення…».

Проте слід зазначити, що дана позиція стосується аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, який втратив чинність. У чинному на момент вчинення виконавчих дій Законі України «Про виконавче провадження» від 02.06.2018 № 1404-VIII аналогічної норми не міститься.

Так, досліджені судом матеріали цивільної справи № 263/10961/18, а також матеріали виконавчого провадження № 60882952, які витребувані судом, містять беззаперечні докази того, що ОСОБА_1 належним чином повідомлялася про вчинення процесуальних дій державним виконавцем, зокрема, за адресою реєстрації її місця проживання, а також достеменно була обізнана, що є рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області та постанова Донецького апеляційного суду, у судових засідання яких остання приймала особисто участь, тобто ОСОБА_1 була зобов`язана добровільно виконати рішення, а не примусово. Умисне невиконання судового рішення, що набрало законної сили тягне відповідальність, передбачену ст. 382 КК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 26, ч. ч. 1-3 ст. 56, ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» однією із засад виконавчого провадження є співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Системний аналіз вказаних статей дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначені певні правила накладання арешту майна в межах виконавчого провадження. Так, арешт може бути накладений з метою забезпечення реального виконання рішення. Арешт накладається після виявлення майна, на що прямо вказує норма абз. 3 ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». Для цього державному виконавцю надається доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Виявивши таке майно державний виконавець застосовує арешт співмірно обсягу вимог за рішенням.

Дослідивши оскаржувану постанову про накладення арешту, суд приходить до висновку про те, що вона відповідає наведеним вимогам закону.

Посилання ОСОБА_1 на те, що транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя не заслуговую на увагу, оскільки таких доказів у передбачений законом спосіб суду не представлено, та порушення з боку державного виконавця співмірно обсягу вимог за рішенням, наразі судом не встановлено. Також слід зазначити, що інший співвласник транспортного засобу не позбавлений права на судовий захист шляхом звернення до суду із позовом про звільнення майна з-під арешту.

За змістом статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з п.10 розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень в редакції, чинній з 12 червня 2020 року, після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані, зокрема, назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо); прізвище, ім`я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач); відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт; якщо виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження; відмітка про роз`яснення сторонам виконавчого провадження або заставодержателю про можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідність письмово повідомити про це виконавця; зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, будь-яка постанова виконавця як окремий документ має містити такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, вказаним нормативно-правовим актом визначені відомості, які повинні міститись у виконавчому документі як обов`язкові.

Оскаржувана постанова державного виконавця про опис та арешт майна (коштів) боржника містить відомості, які указаною Інструкцією визначені як обов`язкові.

У постанові державного виконавця про опис та арешт майна (коштів) боржника зазначено марку транспортного засобу, його державний номерний знак, номер технічного паспорту, у той же час не зазначення інших його ознак не є перешкодою для ідентифікації транспортного засобу. При цьому формально постанова містить і певні недоліки, проте такі недоліки не є підставою для скасування постанови державного виконавця.

Інші доводи скарги не вказують на обґрунтовані підстави для визнання неправомірними дій державного виконавця, що зумовлюють до скасування оскаржуваної постанови.

Крім того, суд бере до уваги те, що сума боргу, яка підлягає стягненню з боржника ОСОБА_1 у порядку примусового виконання рішення, є значною, з часу набрання рішенням законної сили, зокрема з 07 листопада 2019 року у добровільному порядку рішення не виконувалося, отже, державний виконавець мав усі підстави для вчинення дій з опису та арешту майна, що належить на праві власності боржникові.

Враховуючи викладене, з огляду на безумовний обов`язок державного виконавця у розумні строки виконати рішення суду, не допускаючи бездіяльності і невиправданих зволікань, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання неправомірними дій державного виконавця у виконавчому провадженні № 60882952, скасування оскаржуваної постанови і зобов`язання повернути транспортний засіб.

Питання, які передбачені ст. 452 ЦПК України, судом не вирішуються, оскільки у справі відсутні судові витрати.

Керуючись ст. ст. 12, 259, 260, 447, 450, 452 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Гладиборода Д.О., Бойко Максим Миколайович, - відмовити.

Повний текст ухвали виготовлено 09 липня 2020 року.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: https://court.gov.ua/sud0519.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання її копії через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області або безпосередньо до апеляційного суду Донецької області.

Суддя Є.С. Ікорська