Справа № 201/5507/20
Провадження № 2/201/2389/2020
У Х В А Л А

07 липня 2020 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Батманова В.В. розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування та повернення майна,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування та повернення майна.

Ухвалою судді Батманової В.В. від 07.07.2020 було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням сторін.

Разом із позовною заявою до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, в обґрунтування якої посилалась на те, що відповідно до попереднього договору про підписання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 18.01.2020 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , сторони погодили строком до 15 березня 2020 року укласти в письмовій формі нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири в АДРЕСА_1 , а на забезпечення виконання зобов`язань, ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 , грошові кошти в розмірі 1500,00 доларів США. У зв`язку з чим просила накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову, розглянувши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п. 4 вказаної Постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Враховано що заява не містить обґрунтування необхідності вжиття саме такого виду забезпечення позову і доказів того, що не вжиття вказаного виду забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову. Ціна позову не співмірна вартості майна на яке заявник просить накласти арешт. Такий вид забезпечення позову направлений на суттєве обмеження прав власності відповідача.

Підводячи підсумок викладеному, вважаю за можливе в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування та повернення майна, відмовити в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст.ст.149, 150, 260, 353 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування та повернення майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: В.В. Батманова