Справа № 202/4599/19
Провадження № 2/202/342/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

03 липня 2020 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.

за участю секретаря Федусь К.О., Репіної А.С.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу в порядку загального провадження за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Обґрунтовуючи позов, з урахуванням уточненої позовної заяви від 15.01.2020 р., позивач зазначив, що з 21.06.2008 по 10.10.2019 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі сторонами було набуте майно, яке за спільною згодою було оформлено на відповідача - ОСОБА_2 , а саме: квартира загальною площею - 32.2 кв.м., житлова площа - 17.6 кв.м., розташовану в житловому будинку літ. А-5, що складається з: 1 - коридор, 2- санвузол, 3 - кухня, 4 - житлова, 5 - коридор, за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Богдан», модель 211040, рік випуску 2011, VIN: НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . На підставі положень ст. 60,63,69 СК України позивач просив визнати придбане майно сумісною спільною власністю подружжя та поділити майно шляхом визнання за позивачем права власності на автомобіль «Богдан», модель 211040, рік випуску 2011, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , а за відповідачем визнати прав власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 23 липня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2019 року вжито заходів забезпечення позову, шляхом накладання арешту на квартиру АДРЕСА_2 .

23 серпня 2019 року відповідач по справі ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, відповідно до якої просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визнання спільною сумісною власністю квартири АДРЕСА_2 . В обґрунтування відзиву, ОСОБА_2 зазначила, що вказана квартира була придбана нею в період шлюбу, але за особисті кошти, про що при укладанні угоди 19.07.2013 позивач знав та підписав відповідну нотаріальну заяву.

12 вересня 2019 року позивачем по справі ОСОБА_4 подано до суду відповідь на відзив, згідно якої позивачем зазначено про безпідставність тверджень відповідача.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Рябчук С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Зазначив, що дійсно сторонами під час шлюбу придбане майно у виді квартири АДРЕСА_2 і автомобіля « ОСОБА_5 », модель НОМЕР_3 . Відповідач продовжує користуватись квартирою, а позивач в свою чергу користується автомобілем. З урахуванням наведеного поділ спільного майна у запропонований позивачем спосіб не порушить принципів справедливості та буде відповідати дійсним фактично встановленим обсягам користування. Крім того на думку представника позивача, факт наявності на утриманні у позивача спільної дитини надає йому переваги у отриманні більшої частини майна у разі визнання спільною сумісною власністю тільки автомобіля.

Відповідач в судовому засідання проти позовних вимог заперечувала частково, зазначивши, що спільним сумісним майном подружжя є виключно придбаний автомобіль «Богдан», модель НОМЕР_3 , який і підлягає поділу в рівних частках. Квартира АДРЕСА_2 є її особистою власністю та не підлягає поділу. Так вказану квартиру нею придбано за кошти від продажу належної їй до шлюбу квартири АДРЕСА_3 . Саме після продажу цієї квартири, на виручені кошти й була придбана спірна квартира. Позивач факт придбання за особисті кошти підтвердив у нотаріуса складанням відповідної заяви.

Представник відповідача адвокат Лунін Н.П. підтримав думку Відповідача.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 зазначив, що він продавав ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 році. Пам`ятає, що остання казала у нотаріуса ОСОБА_7 , що вона витрачає грошові кошти, отримані від продажу власної квартири. Відповідач у нотаріуса при цьому підписав відповідну заяву.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 зазначила, що вона є матір`ю відповідача. Вона з чоловіком у 2003 році купили доньці квартиру АДРЕСА_5 році донька ОСОБА_2 продала належну їй квартиру та придбала за вказані кошти іншу.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 зазначила, що як нотаріус посвідчувала угоду про придбання ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_4 році. При складанні документів, відповідач зазначила, що перебуває в шлюбі, але на придбання квартири витрачає особисті кошти. Позивач вказаний факт підтвердив, про що зазначив у відповідній заяві.

Заслухавши пояснення учасників справи, їх представників, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 21 червня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 укладено шлюб, який був зареєстрований Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що 21 червня 2008 року складений відповідний актовий запис №409

Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2020 р. проживає разом з батьком ОСОБА_4

В період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рябих В.М., за реєстровим номером 1906 ОСОБА_2 придбала квартиру загальною площею - 32.2 кв.м., житлова площа - 17.6 кв.м., розташовану в житловому будинку літ. А-5, що складається з: 1 - коридор, 2- санвузол, 3 - кухня, 4 - житлова, 5 - коридор, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, за ОСОБА_2 23.05.2012 р. зареєстровано право власності на автомобіль марки «Богдан», модель НОМЕР_3 , рік випуску 2011, VIN: НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2019 року у справі №202/4535/19 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили 12.11.2019 року. Відповідачу відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_11 ».

Відповідно до частин першої, другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма частин третьої та четвертої статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України).

Частинами першою та другою статті 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 50 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до Заяви про згоду подружжя від 19.07.2013 ОСОБА_4 в присутності нотаріуса підписав заяву, згідно якої підтвердив факт того, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_2 за власні кошти та буде знаходитись в її приватній власності.

Вказаний факт також підтвердили, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .. Крім того, згідно Договору купівлі-продажу квартири від 12.07.2013 р. ОСОБА_2 продала належну їй з 2003 р. квартиру АДРЕСА_3 .

Таким чином, квартира за адресою: АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 ..

З огляду на вказане позовні вимоги про визнання сумісною спільною власністю та поділу квартири за адресою: АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.

Разом з тим, придбаний в період шлюбу автомобіль «Богдан», модель НОМЕР_3 , рік випуску 2011, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно з частиною першою статі 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Згідно п. 25 ППУВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 27.12.2007 № 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК (за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи те, що сторони не вчинили жодної з перелічених дій, автомобіль підлягає поділу між сторонами в рівних частинах без його реального поділу і залишається в спільній частковій власності сторін.

Посилання представника позивача на необхідність збільшення частки останнього при поділі майна, оскільки на його утриманні перебуває спільна дитина є безпідставними з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Сторони не заперечували факт, що на момент розгляду справи неповнолітній син проживає разом з батьком - ОСОБА_4 .. Відповідно до Судового наказу від 29.07.2019 р. з ОСОБА_2 стягнуто аліменти у розмірі ј частини доходу на утримання ОСОБА_10 2010 р.н.

Разом з тим позивачем не доведено обставин, передбачених ст. 70 СК України, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави відступити від рівності часток подружжя у спільному майні.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_12 , про поділ майна подружжяпідлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 13, 81, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати автомобіль марки «Богдан», модель НОМЕР_3 , рік випуску НОМЕР_4 , VIN: НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_12 .

Поділити спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_12 та визнати:

- за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , право власності на 1/2 частину автомобіль марки «Богдан», модель НОМЕР_3 , рік випуску 2011, VIN: НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- за ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частину автомобіль марки «Богдан», модель НОМЕР_3 , рік випуску НОМЕР_4 , VIN: НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Повне рішення складено 13 липня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до пункту 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, із змінами внесеними Законом № 540-IX від 30.03.2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя О.М. Мачуський