П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року м. Київ

Справа № 22-7391 Головуючий у1-й інстанції - Денисенко Н. О.

Унікальний № 365/355/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Згурівського районного суду Київської області від 13 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

у с т а н о в и л а:

У червні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 42 441 грн 10 коп. за кредитним договором № б/н від 20 грудня 2012 року (а.с.2-3).

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 20 лютого 2012 року, без номера (далі - Генеральна угода), відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 11 510 грн 09 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами та Тарифами складають між нею і Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 1.1.3.2.11 Умов та правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта через невиконання зобов`язань перед банком. Позивач свої зобов`язання за Генеральною угодою виконав повністю, надавши відповідачу кредит. Натомість відповідач станом на 14 травня 2018 року порушила зобов`язання за Генеральною угодою, ухиляється від їх виконання та має заборгованість у розмірі 42 441 грн 10 коп., з яких, заборгованість за кредитом - 11 153 грн 39 коп., по процентам за користування кредитом - 10 939 грн 11 коп., за пенею та комісією - 18 587 грн 61 коп, штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди - 1 760 грн 99 коп.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 13 лютого 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом за Генеральною угодою від 28 липня 2016 року, без номера, у розмірі 10 087 грн 14 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 418 грн 78 коп.

Припинено стягнення за виконавчим листом № 365/355/18 від 05 вересня 2018 року у виконавчому провадженні ВП № 58727076.

Відкликано із Згурівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчий лист № 365/355/18 від 05 вересня 2018 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк», Крилова О. Л. , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду в частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін (т. 2, а.с.1-5).

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у визначений судом строк не подала, ухвала про відкриття апеляційного провадження у справі отримана 25 травня 2020 року.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Згурівського районного суду Київської області від 13 лютого 2020 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

При розгляді справи районним судом були встановлені наступні обставини.

14 квітня 2010 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. У цій анкеті-заяві відповідач зазначила бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна» у розмірі 700 грн (т. 1 а.с.6).

20 грудня 2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було підписано Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт з метою створення умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 14 квітня 2010 року. Заборгованість за договором з дати підписання Генеральної угоди зазначена у розмірі 12 260 грн 09 коп. (т. 1, а.с.7).

Правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк» є АТ КБ «ПриватБанк» (т. 1, а.с.37-38).

У Розділі 1 Генеральної угоди сторони погодили зменшити розмір заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту, зокрема - відсотки на 657 грн 83 коп., комісію - на 252 грн 44 коп. та штраф - на 850 грн 72 коп., з дати підписання цієї угоди заборгованість за договором 1 складає 12 260 грн 09 коп. Вся заборгованість за кредитом, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (2-й день), є простроченою. На наступний день після повернення кредиту (2-й день) позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1 760 грн 99 коп.

Відповідно до Розділу 2 Генеральної угоди банк зобов`язався надати позичальнику строковий кредит в сумі 11 510 грн 09 коп на строк з 20 грудня 2012 року до 31 грудня 2015 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку в сумі 11 510 грн 09 коп, а позичальник зобов`язалась повернути кредит, сплачувати проценти в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості в зазначені в Заяві, Умовах та правилах строки. Погашати заборгованість позичальник зобов`язалась щомісячно, в строк з «01» по «25» число кожного місяця, платежем в сумі 417 грн 59 коп., що складається із заборгованості по кредиту, процентам, а також інших витрат відповідно до Умов і Правил (пункт 2.1).

Пунктом 2.2 Генеральної угоди встановлений обов`язок позичальника сплатити банку штраф в розмірі 1 760 грн 99 коп у разі порушення строків погашення заборгованості, зазначених в цій Генеральній угоді, Умовах та Правилах надання продукту кредитних карт більше ніж на 31 день.

При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначено в Умовах та правилах за кожен день прострочення (п. 2.8).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача за Генеральною угодою станом на 14 травня 2018 року становить 42 441 грн 10 коп, яка складається із заборгованості за кредитом - 11 153 грн 39 коп, по процентам за користування кредитом - 10 939 грн 11 коп., за пенею та комісією - 18 587 грн 61 коп., штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди - 1 760 грн 99 коп. (а.с.4-5 - розрахунок).

Заочним рішенням Згурівського районного суду Київської області від 03 серпня 2018 року позов було задоволено частково.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2019 року заочне рішення від 03 серпня 2018 року скасоване.

На виконання ухвали суду від 19 грудня 2019 року зупинено виконавче провадження ВП № 58727076. ВДВС та виправна колонія № 54 надали інформацію про те, що із ОСОБА_1 на виконання заочного рішення стягнуто борг у розмірі 1 066 грн 25 коп (а.с.211, 214).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення: тіла кредиту на суму 1 066 грн. 25 коп.; відсотків за користування кредитом у розмірі 10 939 грн. 11 коп.; пені та комісії у розмірі 18 587 грн. 61 коп.; штрафу у розмірі 1 760 грн 99 коп., районний суд виходив із того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Встановлені в п. 2.1 Генеральної угоди відсотки за користування кредитом в розмірі 1,5 % на місяць, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки база їх нарахування, спосіб та строки визначені Умовами та правилами надання банківських послуг, які не підписані відповідачем, а отже не є складовою частиною кредитного договору. Надані позивачем Умови та правила Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника та Генеральній угоді, які безпосередньо підписані останнім. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст. 625 ЦК України позивач не пред`явив. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті районний суд вважав вимоги позивача про стягнення з відповідача тіла кредиту частково обґрунтованим, а саме, в частині, що не була повернута банку. Зазначена позиція щодо застосування норм матеріального права в подібних правовідносинах викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що указані висновки районного суду не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Судом порушені встановлені ст. 89 ЦПК України правила оцінки доказів та невірно застосовано до спірних правовідносин положення ЦК України, якими урегульовано зобов`язальні правовідносини.

Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У даному випадку з матеріалів справи убачається, що 14 квітня 2010 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви (т. 1, а.с.6).

20 грудня 2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було підписано Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт з метою створення умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 14 квітня 2010 року. Заборгованість за договором з дати підписання Генеральної угоди зазначена у розмірі 12 260 грн 09 коп. (т. 1, а.с.7).

Розділом 1 Генеральної угоди сторони погодили зменшити розмір заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту, зокрема - відсотки на 657 грн 83 коп., комісію - на 252 грн 44 коп. та штраф - на 850 грн 72 коп., з дати підписання цієї угоди заборгованість за договором 1 складає 12 260 грн 09 коп. Вся заборгованість за кредитом, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (2-й день), є простроченою. На наступний день після повернення кредиту (2-й день) позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1 760 грн 99 коп.

Відповідно до Розділу 2 Генеральної угоди банк зобов`язався надати позичальнику строковий кредит в сумі 11 510 грн 09 коп на строк з 20 грудня 2012 року до 31 грудня 2015 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку в сумі 11 510 грн 09 коп, а позичальник зобов`язалась повернути кредит, сплачувати проценти в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості в зазначені в Заяві, Умовах та правилах строки. Погашати заборгованість позичальник зобов`язалась щомісячно в строк з «01» по «25» число кожного місяця, платежем в сумі 417 грн 59 коп., що складається із заборгованості по кредиту, процентам, а також інших витрат відповідно до Умов і Правил (пункт 2.1).

Пунктом 2.2 Генеральної угоди встановлений обов`язок позичальника сплатити банку штраф в розмірі 1 760 грн 99 коп у разі порушення строків погашення заборгованості, зазначених в цій Генеральній угоді, Умовах та Правилах надання продукту кредитних карт більше ніж на 31 день.

При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначено в Умовах та правилах за кожен день прострочення (п. 2.8).

Заявляючи позов АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Генеральною угодою у розмірі 42 441 грн 10 коп., з яких, заборгованість за кредитом - 11 153 грн 39 коп., по процентам за користування кредитом - 10 939 грн 11 коп., за пенею та комісією - 18 587 грн 61 коп, штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди - 1 760 грн 99 коп.

На підтвердження вказаних вимог Банком було надано розрахунок заборгованості ОСОБА_1 станом на 14 травня 2018 року (а.с.4-5).

При вирішенні справи суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та не надав їм належної оцінки, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку.

Суд першої інстанції, вказуючи, що Умови та Правила надання банківських послуг не засвідченні належним чином та не містять підпису боржника, що не може вважатися належним та допустимим доказом, залишив поза увагою наявність Генеральної угоди від 20 грудня 2012 року, з якої убачається дата остаточного погашення заборгованості, а саме 31 грудня 2015 року, розмір відсоткової ставки та штрафу, та той факт, що вказана Генеральна угода підписана особисто ОСОБА_1 під словами « Я согласен (на), что данное Генеральное соглашение вместе с предложенными ПАО КБ «ПриватБанк» Условиями и правилами, Тарифами составляет между мной и Банком кредитный договор. Я подтверждаю, что вся предоставленная информация достоверна. Обязуюсь обо всех изменениях сообщать в Банк не позднее 15 дней с момента возникновения».

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором від 14 квітня 2010 року не виконала, у зв`язку із чим у неї утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь Банку.

З огляду на конкретний зміст даного договору приєднання та дату укладення Генеральної угоди - грудень 2012 року, апеляційний суд доходить висновку про те, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17), які стосуються правовідносин, що виникли у 2011 році.

Разом з тим, як вже встановлено вище, строк кредитування за наданим ОСОБА_1 кредитом закінчився 31 грудня 2015 року (а.с.7).

Отже правові підстави для стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, нарахованої за період з 21 січня 2016 року до 14 травня 2018 року, відсутні, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та комісію за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, у даному випадку - 31 грудня 2015 року.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 4 ст. 263 ЦПК України апеляційний суд, з метою забезпечення однакового застосування норм матеріального права, вважає за необхідне врахувати при виборі і застосуванні норм права для вирішення даного спору.

За таких обставин, враховуючи той факт, що у даному випадку строк кредитування закінчився 31 грудня 2015 року, стягненню підлягає заборгованість, яка утворилась станом на 31 грудня 2015 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 11 153 грн 39 коп. (а.с.5); заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами у розмірі 6 226 грн 79 коп. (а.с.4); штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди у розмірі 1 760 грн 99 коп. (а.с.7), а всього: 19 141 грн 17 коп.

Оскільки у колонці 14 розрахунку заборгованості ОСОБА_1 сума комісії та пені не розмежована, отже перевірити наявність підстав для нарахування комісії та перевірити правильність нарахування такої заборгованості у розрізі кожного платежу (пеня, комісія) неможливо, суд доходить висновку, що у задоволенні цих вимог банку слід відмовити.

Одночасно апеляційний суд вказує, що підстави для зменшення розміру стягнення заборгованості за тілом кредиту на 1 066 грн 25 коп. - сума стягнута в порядку виконання заочного рішення про стягнення заборгованості, яке було скасоване районним судом, відсутні, оскільки така заборгованість мала місце станом на 31 грудня 2015 року, а вказана сума стягнута під час виконання в примусовому порядку судового рішення.

Відповідно до положень п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

За правилом ч. 2 ст. 376 ЦПК неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на встановлені апеляційним судом: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права, суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

При ухваленні судом апеляційної інстанції нового рішення відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 4 405 грн на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору (за мінімальною ставкою) за подання позовної заяви та апеляційної скарги (1762 + 2643; т. 1, а.с.1, т. 2, а.с.6).

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 13 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ; місце перебування: Державна установа Качанівська виправна колонія № 54, 61124, м. Харків, пров. Вишневий, 16) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 квітня 2010 року 19 141 (дев`ятнадцять тисяч сто сорок одну) грн 17 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 11 153 (одинадцять тисяч сто п`ятдесят три) грн 39 коп.; заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами у розмірі 6 226 (шість тисяч двісті двадцять шість) грн 79 коп.; штраф, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди у розмірі 1 760 (одна тисяча сімсот шістдесят) грн 99 коп., та 4 405 (чотири тисячі чотириста п`ять) грн на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору, а всього: 23 546 (двадцять три тисячі п`ятсот сорок шість) грн 17 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома