Справа № 450/443/19 Провадження № 2/450/300/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Нестерак Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Яремко Ростислава Євгенійовича про визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення сторін у попереднє становище,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, у якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11 вересня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який зареєстрований в реєстрі за № 631, предметом якого є земельна ділянка площею 0,1052 га, кадастровий № :01:001:0272 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36), яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , а також повернути сторони вищевказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки в попереднє становище шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на вказану вище земельну ділянку.

Мотивував свої позовні вимоги тим, що 01 січня 2010 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого він надав останній грошові кошти у сумі 537700 доларів США строком до 01 червня 2014 року. ОСОБА_2 свої зобов`язання за вказаним договором не виконала, внаслідок чого він звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості. 24 жовтня 2014 року Пустомитівський районний суд Львівської області своєю ухвалою, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року, вжив заходи забезпечення позову у справі № 450/2962/14-ц шляхом накладення арешту в межах суми позову, яка становила 10352962 грн. 20 коп., на грошові кошти та все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_2 . В подальшому, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року у справі № 450/2962/14-ц його позовні вимоги задоволено частково, стягнуто на його користь з ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 537700 доларів США, відсотки за користування позикою у розмірі 279014,74 доларів США, 3 % річних у сумі 18997 доларів США. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, стягнуто 537700 доларів США основного боргу, 277836,22 доларів США відсотків за користування позикою, 18969,60 доларів США 3 % річних. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України у розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року касаційна скарга ОСОБА_2 відхилена, рішення суду першої інстанції від 26 травня 2015 року та рішення суду апеляційної інстанції від 12 жовтня 2015 року залишені без змін. 13 жовтня 2017 року постановою державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Башілова В.О, відкрито виконавче провадження № 54906857 про примусове виконання виконавчого листа № 450/2962/14-ц. 13 жовтня 2017 року постановою згаданого державного виконавця накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 . Повідомляє, що ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 березня 2017 року у справі № 450/335/17 накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1052 га, кадастровий № :01:001:0272, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 лютого 2018 року у справі № 450/335/17 позовні вимоги задоволені повністю, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 27 листопада 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , предметом якого є земельна ділянка площею 0,1052 га, кадастровий № :01:001:0272, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , визнано недійсним договір купівлі продажу згаданої земельної ділянки від 09 червня 2016 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , сторони повернуто у попередній стан шляхом повернення у приватну власність ОСОБА_2 зазначеної земельної ділянки. Попри це ОСОБА_3 11 вересня 2017 року відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_4 . Вважає, що ОСОБА_3 не мав права відчужувати вказану земельну ділянку у зв`язку з накладеними на неї арештами і відсутністю його згоди, як кредитора, на відчуження такої. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.

Разом з позовною заявою представником позивача ОСОБА_6 подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій він просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1052 га, кадастровий № :01:001:0272 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36), яка розташована за адресою Львівська обл., Пустомитівський р- АДРЕСА_2 , с. Конопниця, та заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві і Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень) вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майн, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо зазначеного нерухомого майна.

Ухвалою судді від 14 березня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 14 березня 2019 року заява представника позивача ОСОБА_6 про забезпечення позову задоволена частково, накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1052 га, кадастровий № :01:001:0272 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36), яка розташована за адресою АДРЕСА_1 Конопниця.

09 квітня 2019 року від відповідача ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона з позовними вимогами не погодилася, зазначила, що вона є добросовісним набувачем земельної ділянки. Зауважує, що позивач не є власником земельної ділянки, його права жодним чином не порушуються. Відтак, майно набуте нею за волею власника такого, на законних підставах. Вказане свідчить про правомірність набуття нею права власності на земельну ділянку. З огляду на вказане, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

12 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_4 оскаржила до суду апеляційної інстанції ухвалу суду від 14 березня 2019 року, якою вжито заходи забезпечення позову.

12 квітня 2019 року представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на ухвалу судді про відкриття провадження у справі від 14 березня 2019 року.

15 квітня 2019 року відповідачем ОСОБА_4 подано заяву про відвід головуючого судді.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03 червня 2019 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 на ухвалу судді про відкриття провадження у справі від 14 березня 2019 року повернуто апелянту.

08 серпня 2019 року відповідачем ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу на ухвалу судді про відкриття провадження у справі від 14 березня 2019 року.

Постановою Львівського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, ухвалу від 14 березня 2019 року без змін.

20 грудня 2019 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву про відвід головуючого судді.

Ухвалою від 24 грудня 2019 року заяви відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про відвід головуючого судді передано у канцелярію суду для вирішення питання про відвід в порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

24 грудня 2019 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження у справі від 14 березня 2019 року.

Ухвалою судді Пустомитівського районного суду Львівської області Данилів Є.О. від 26 грудня 2019 року у задоволенні заяв відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Мусієвського В.Є. відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 23 січня 2020 року відповідачу ОСОБА_3 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу судді про відкриття провадження у справі від 14 березня 2019 року.

Ухвалою від 04 травня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

09 червня 2020 року від представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_8 до суду надійшло клопотання, у якому він просив зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням сулу по справі № 450/335/17.

Протокольною ухвалою від 09 червня 2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_8 про зупинення провадження у справі відмовлено.

Позивач та його представник ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, однак останній 07 липня 2020 року подав до суду клопотання, у якому позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити, а розгляд справи проводити за відсутності сторони позивача.

Крім того повідомив, що згідно з публікацією на офіційному веб-сайті МОЗ України з 07 липня 2020 року карантинні заходи на території м. Львів та Львівської області послаблені. Вказана інформація розміщена в ЗМІ з 06 липня 2020 року. Вказав, що всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, подали відзиви на позовну заяву, а відтак, висловили свою думку. З огляду на зазначене вважає, що подання клопотань про відкладення розгляду справи є зловживанням процесуальними правами.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, однак перша 22 червня 2020 року подала до суду заяву, у якій просила відкласти розгляд справи. Мотивувала заяву ускладненою епідеміологічною ситуацією в державі та своїм похилим віком. Щодо неявки свого представника ОСОБА_9 пояснень не надала.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, однак 07 липня 2020 року останній подав до суду клопотання, у якому просив відкласти розгляд справи у зв`язку з тим, що рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 лютого 2018 року у справі № 450/335/17 станом на день подання клопотання не набрало законної сили, а розгляд вказаної справи впливає на правильність розгляду даної справи. Крім того зауважив, що він зайнятий в іншій справі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи або про проведення судового розгляду за їх відсутності не подали.

Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Яремко Р.Є., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак 26 травня 2020 року подав заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності.

З приводу поданої відповідачем ОСОБА_2 заяви про відкладення судового розгляду суд зазначає, що, як вбачається з інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті МОЗ України, у Львівській області спостерігається позитивна динаміка поширення COVID-19, яка становить -0,69 %. Зазначена динаміка відповідає цільовим показникам для послаблення карантинних заходів на території області.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, повноваження ОСОБА_7 , як представника відповідача ОСОБА_2 , не припинені та не закінчилися. Відповідач, в свою чергу, не зазначає причини неявки свого представника в судове засідання. Аналогічного цього не робить представник відповідача ОСОБА_7 .

Таким чином причини неявки відповідача ОСОБА_2 визнані судом неповажними, а представник відповідача ОСОБА_7 не повідомив суд про причини своєї неявки.

Щодо поданої заяви представником відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_8 суд зазначає, що питання зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у іншій справі, яка, на думку позивача, може вплинути рішення у цій справі, розглядалося на судовому засіданні 09 червня 2020 року. Представнику відповідача ОСОБА_8 було відмовлено у задоволені даного клопотання. Відтак, вказаний аргумент не може бути причиною для відкладення судового розгляду.

Пояснення представника відповідача ОСОБА_8 про його зайнятість в іншому судовому засіданні не можуть свідчити про поважність його неявки у дане судове засідання з тієї причини, що представник сторони, який здійснює незалежну професійну діяльність як адвокат, самостійно визначає для себе пріоритетні справи, однак повинен враховувати принцип розумності строків розгляду справи судом. Враховуючи даний принцип, очевидно, слід клопотати про відкладення розгляду тих справ, у яких питання розумності строку розгляду таких не стоїть на стільки гостро, як у даній справі.

Отже, він повинен усвідомлювати, що систематичне заявлення клопотань про відкладення судового розгляду у даній справі не надає йому можливості відкладати розгляд справи постійно.

Відтак, причини неявки відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_8 є неповажними.

Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи.

Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами.

Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 01 січня 2010 року між ОСОБА_1 , як позикодавцем, з однієї сторони та ОСОБА_2 , як позичальником, з другої сторони було укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 537700,00 доларів США та зобов`язувався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 537700,00 доларів США до 01 червня 2014 року.

24 жовтня 2014 року ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року, у цивільній справі № 450/2962/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та процентів за користування позикою в зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, судом вжито заходи забезпечення позову до набрання рішенням суду по справі законної сили, шляхом накладення арешту в межах суми позову, яка становить 10352962 грн. 20 коп., на грошові кошти та все рухоме і нерухоме майно, що належало ОСОБА_2 .

У зв`язку із винесенням ухвали Пустомитівським районним судом Львівської області від 24 жовтня 2014 року відділом ДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області відкрито виконавче провадження № 45219305 та постановою від 24 жовтня 2014 року накладено арешт на все майно ОСОБА_2 і встановлено заборону на відчуження такого.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року у справі № 450/2962/14-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто на користь позивача з останньої суму основного боргу у розмірі 537700 доларів США, відсотки за користування позикою у розмірі 279014,74 доларів США, 3 % річних у сумі 18997 доларів США.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, стягнуто 537700 доларів США основного боргу, 277836,22 доларів США відсотків за користування позикою, 18969,60 доларів США 3 % річних.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України у розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року касаційна скарга ОСОБА_2 відхилена, рішення суду першої інстанції від 26 травня 2015 року та рішення суду апеляційної інстанції від 12 жовтня 2015 року залишені без змін.

Як встановлено судом, вказане рішення суду станом на час вирішення цього спору не виконане, що підтверджується наявними у справі доказами.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова ВО. від 13 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження № 54906857 про примусове виконання виконавчого листа № 450/2962/14-ц, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області від 29 жовтня 2015 року.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова ВО. від 13 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні № 54906857 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 .

З відповіді Пустомитівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 14 грудня 2018 року № 09-26/22196 на запит адвоката Медвідь В.О. вбачається, що ОСОБА_2 або її уповноважені представники із заявами про скасування заходів, вжитих постановою від 24 жовтня 2014 року у Пустомитівський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області не зверталися, арешт з рахунків та майна ОСОБА_2 не знімався.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 березня 2017 року у справі № 450/335/17 заява представника позивача ОСОБА_6 задоволена частково, вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1052 га, кадастровий № :01:001:0272, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 вересня 2017 вересня ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,1052 га, кадастровий № :01:001:0272, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3 договору продавець підтвердив, що земельна ділянка, зокрема, під забороною (арештом) не перебуває.

Враховуючи те, що на відчуженій земельній ділянці станом на день продажу існувала заборона на відчуження, вказаний пункт договору не відповідає дійсності.

В ухвалі від 17 липня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа № 6-21250св13) дійшов висновку про те, що забезпечення судом позову у виді накладення арешту на об`єкт нерухомого майна означає, що цей об`єкт набуває правового режиму обмеженого в цивільному обороті. В тому разі, коли під час дії заборони відбувається відчуження такого майна особою, обізнаною про накладення арешту на майно, відповідний правочин може визнаватися недійсним і є таким, що порушує публічний порядок. При цьому не має правового значення і не може бути перешкодою для визнання договору недійсним той факт, що ухвала суду про накладення арешту не була зареєстрована відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень .

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Згідно із п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. В разі наявності заборони угода про відчуження майна, обтяженого боргом, посвідчується лише у разі згоди кредитора і набувача на переведення боргу на набувача.

У ст. 658 ЦК України законодавець передбачив, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Крім цього, згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, договір купівлі-продажу фактично спрямований на припинення права власності на об`єкт нерухомого майна у відповідача ОСОБА_3 й виникнення права власності у відповідача ОСОБА_4 . При цьому предмет оспорюваного договору є об`єктом нерухомого майна, за рахунок якого можливо виконати грошові зобов`язання ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 , а іншої можливості їх виконати, зокрема за рахунок інших джерел, іншого майна, немає, оскільки ОСОБА_2 , як підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачами, у короткий строк відчужила всі належні їй об`єкти нерухомого майна з метою ухилення від виконання цивільно-правових зобов`язань перед позивачем.

Крім цього, з позовних вимог вбачається, що позивач є заінтересованою особою у справі і домагається відновлення свого порушеного права, не вимагаючи повернення йому майна, яке є предметом спірних договорів або визнання за ним права власності на це майно, а вимагає повернення сторін до первісного стану з метою забезпечення виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року у справі № 450/2962/14-ц про стягнення коштів на його користь за рахунок спірного майна.

Зокрема, вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16, а також у постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2552цс16.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11 вересня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали після відкриття судом провадження у справі № 450/335/17 та після постановлення 01 березня 2017 року ухвали про накладення арешту на згадану земельну ділянку. Також судом встановлено, що на дату укладання цього оспорюваного договору відповідач ОСОБА_11 був обізнаний щодо наявності заборони відчуження вказаної вище земельної ділянки, оскільки він є відповідачем у справі № 450/335/17.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли свої підтвердження під час судового розгляду і підлягають до задоволення. Відтак, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11 вересня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який зареєстрований в реєстрі за № 631, а саме земельної ділянки площею 0,1052 га, кадастровий № :01:001:0272 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36), яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , слід визнати недійсним.

Також у зв`язку з вказаним, сторони цього договору слід повернути у попередній стан, повернувши у приватну власність ОСОБА_2 зазначену вище земельну ділянку.

Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 2376 грн. 80 коп., а саме по 792 грн. 26 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 655, 658 ЦК України, ст. 55 Закону України «Про нотаріат», суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11 вересня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який зареєстрований в реєстрі за № 631, а саме земельної ділянки площею 0,1052 га, кадастровий № :01:001:0272 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36), яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Повернути сторони договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 вересня 2017 року зареєстрованого в реєстрі за № 631в попередній стан, шляхом повернення у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1052 га, кадастровий № :01:001:0272 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36), яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2376 грн. 80 коп., а саме по 792 грн. 26 коп. з кожного.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Роз`яснити, що відповідно до п. 3 розділ ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації проживання АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 04 грудня 1997 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації проживання АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 26 грудня 1995 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації проживання АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації проживання АДРЕСА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 .

Третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Яремко Ростислав Євгенійович, місцезнаходження АДРЕСА_7 .

Суддя Мусієвський В.Є.