Проваження № 22-ц/824/3973/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 липня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Коноваленко Єлизавети Олександрівни на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 04 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувсядо суду із вказаним позовом,який мотивував тим, що із 01 липня 2006 року він перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказував, що спільне сімейне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, протилежні погляди на сімейні відносини і обов`язки, виховання спільної дитини. Така несумісність призводить до сварок і неможливості вирішувати будь-які сімейні проблеми. Між ними втрачено почуття любові. Починаючи із червня 2019 року вони мешкають окремо, стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. На примирення не згоден з огляду на відсутність бажання будувати спільну родину з відповідачкою. Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачкою є неможливим, просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою 01 липня 2006 року.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 04 грудня 2019 року позов задоволено. Ухвалено розірвати шлюб, укладений між сторонами 01 липня 2006 року.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 в особі її представнка адвоката Коноваленко Є.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову про розлучення відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування судом норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що 04 грудня 2019 року представник позивачки адвокат Коноваленко Є.О. подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із її відрядженням до м.Одеси для участі у розгляді іншої справи П`ятим апеляційним окружним адміністративним судом у м.Одеса. Внаслідок необгрунтованого відхилення цього

- 2 -

клопотання, справа розглянута судом за відсутності відповідачки та її представника, що у свою чергу потягло порушення її прав і неможливість висловити свою позицію, бо відповідачка мешкає у м.Донецьку і не може особисто прибути в судове засідання. Окрім того, викладені у рішенні факти не відповідають дійсності. Зокрема судом не встановлено з якого часу сторони припинили шлюбні стосунки, а посилання у рішенні на те, що відповідачка не працює понад 10 років і перебуває на утриманні позивача бездоказові. Суд не надав подружжю строку на примирення, як і не зазначив у рішенні з ким буде проживати малолітня донька після розірвання шлюбу, що свідчить про неврахування інтересів дитини.

Позивач ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу не подав.

В суді апеляційної інстанції представник відповідачки адвокат Коноваленко Є.О. апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити. Погодилася із неможливістю зберегти шлюб та вважала, що доньку слід залишити проживати з матір`ю.

Позивач ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов і розриваючи шлюб, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам подружжя. При цьому суд виходив з того, що сім`я сторін розпалася, шлюбні відносини між ними припинено, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а примирення подружжя є неможливим.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 липня 2006 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітню донькуОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, судом встановлено, що сім`я сторін розпалася, шлюбні стосунки між ними припинені. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Шлюб носить формальний характер.

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин суд обгрунтовано задоволив позов і розірвав шлюб, поскільки в судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам одного з подружжя.

Доводи апеляційної скарги щодо необгрунтованого відхилення клопотання представника позивачки адвоката Коноваленко Є.О. про відкладення розгляду справи у зв`язку із її відрядженням до м.Одеси, і як наслідок розгляду справи за відсутності відповідачки та її представника, що свідчить про порушення прав відповідачки необгрунтовані з наступних підстав.

- 3 -

Відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Колегія суддів вважає, що суд вірно відхилив клопотання про відкладення розгляду, оскільки по-перше, представник відповідача адвокат Коноваленко Є.О. була належним чином і завчасно, а саме за місяць повідомлена про час розгляду справи 04 грудня 2019 року, що стверджується її підписом.

По-друге, дана дата розгляду справи була узгоджена безпосередньо з нею у судовому засіданні 04 листопада 2019 року, де представник відповідачки вже заявляла клопотання про відкладення розгляду з метою підготовки заперечень, з чим суд погодився і надав строк тривалістю місяць. Однак представник відповідачки заперечень так і не подала.

По-третє, як вбачається із доданої повістки про виклик П`ятого апеляційного окружного адміністративного суду дана повістка складена лише 02 грудня 2019 року, тобто через місяць після узгодження представником відповідачки дати судового розгляду в цій справі, а відтак пріорітет розгляду на думку суду повинна мати дана справа як визначена значно раніше.

Наведені обставини свідчать про відсутність поважних причин неявки представника відповідачки і як наслідок правильність судового розгляду за її відсутності.

Доводи скарги про те, що розгляд справи судом за відсутності відповідачки та її представника потягнув порушення її прав і неможливості висловити свою позицію колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Як вище вказувалося при розгляді справи по суті в судовому засіданні 04 листопада 2019 року представник відповідачки попоросив відкласти розгляд з метою ознайомлення зі справою та підготовки заперечень.

Суд задоволив клопотання і відклав розгляд справи на місяць. Даний строк є більш ніж достанім для доведення до суду своєї позиції, в тому числі подання необхідних письмових документі, відзиву, заперечень, пояснень тощо. Проте, у наданий судом термін представник відповідачки не подала до суду відзиву чи заперечень проти позову, де б висловила позицію відповідачки по суті спору, в тому числі не зазначила про докази, які спростовують вимоги позивача. За таких обставин посилання на неможливість висловити свою позицію є недоречними.

Посилання у скарзі на те, що викладені у рішенні факти не відповідають дійсності, зокрема факт того, що відповідачка не працює понад 10 років і перебуває на утриманні позивача надумані та безпідставні. Як вбачається із тексту рішення суд не встановлював

- 4 -

таких обставин, як помилково вважає скаржниця. Дані обставини викладені судом у тексті рішення при викладенні пояснень позивача, даних ним в судовому засіданні.

Це ж стосується посилань на невстановлення судом з якого часу сторони припинили шлюбні стосунки, оскільки судом встановлено, що шлюбні стосунки припинені, якщо це не так, то відповаідачка має надати про це докази на спростування.

Колегія суддів відхиляє як необгрунтовані посилання у скарзі на ненаданння судом подружжю строку на примирення, оскільки надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком, що випливає із змісту ст.111 СК України. Закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки, суд буде вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.

Суд першої інстанції вірно врахував при ухваленні рішення, що клопотань про надання строку на примирення від відповідачки не надходило. Враховуючи те, що позивач не бажає зберігати подружні відносини із відповідачкою доводи останньої про порушення її права на призначення подружжю строк для примирення є безпідставними.

Окрім того, доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 також є порушення судами норм Сімейного Кодексу України щодо не розгляду питання стосовно визначення місця проживання малолітньої доньки.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. А отже, такі доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 також не приймаються до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що з такою вимогою позивач до суду не звертався.

Посилання відповідачки ОСОБА_1 на можливість збереження сім`ї суперечать встановленим у справі обставинам, з яких вбачається, що позивач категорично настоює на розлученні, про що вказав у суді першої інстанції та це ж підтвердив в суді апеляційної інстанції в судовому засіданні, що у свою чергу свідчить про стійке бажання розлучитися і не мати сімейних (шлюбих) стосунків із відповідачкою.

Відхиляючи даний довід колегія судді враховує наступне.

Відповідно до ч.6 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частина перша ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Частина 3 ст.105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, а за ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Тобто, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на шлюб була взаємною. За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо задоволенні позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи

- 5 -

спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Коноваленко Єлизавети Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 04 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: