Справа № 128/2771/19
РІШЕННЯ

Іменем України

14.07.2020 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі - Бойко А.А., без участі сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

УСТАНОВИВ:

17.10.2019 позивач АТ КБ Приватбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , який мотивоваий тим, що 04.10.2007 між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладений кредитний договір №б/н, згідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 1 100 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначив, щодо згідно до зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Вказує, що підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК, згідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою».

З посиланням стст.509,526, 527, 530, 610,1054 ЦК, зазначає, що позивач виконав умови договору в повному обсязі, а саме : надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак відповідач в порушення своїх зобов`язань за кредитним договором, умови договору виконував неналежно, в результаті чого станом на 30.09.2019 у нього утворилася заборгованість перед позивачем на загальну суму в 17 778,17 гривень, яка складається з наступного: 388,62 гривень - заборгованість за кредитом; 11 728,72 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 338,06 гривень - заборгованість за пенею та комісією; 500 гривень - штраф (фіксована частина) та 822,77 гривень - штраф (процентна складова).

Тому позивач звернувся з даним позовом в суд та просить стягнути вищевказані кошти.

31.10.2019 судом відкрито провадження даній у справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України та вирішено справу розглянути у порядку спрощеного позовного провадження.

07.07.2020 до судового засідання учасники справи не з`явилися, представник позивача надав суду заяву про проведення судового розгляду даної справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

07.07.2020 відповідач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився по невідомим для суду причинам, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином, заяв про відкладення до суду не надходило.

24.03.2020,попередньо через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_1 , надійшов відзив на позовну заяву ( а.с.59-61),в якому відповідач позов не визнав , оскільки з посилкою на ст .ст. 256, 257, 258, 267 ЦПК вважає, що строк позовної давності сплинув у останній день листопада 2014 року, в свою чергу, позивач звернувся з позовом до суду лише 17.10.2019. У позові позивачем жодним чином не викладено обставин, за яких можна було б вважати, що строк позовної давності було зупинено чи перервано. Просив суд відмовити у задоволенні позову з цієї підстави.

Суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності нез`явившихся осіб.

Вивчивши позов, відзив на позов , дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає що у задоволені позову слід відмовити, виходячи з такого.

Судом установлено, відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н 04.10.2007 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 1 1000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією анкети-заяв (а.с. 15).

Згідно з наданим станом на 30.09.2019 розрахунком заборгованості за відповідачем ОСОБА_1 рахується заборгованість перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з 05.10.2007 по 30.09.2019 у загальному розмірі 17 778,17 гривень, яка складається з наступного: 388,62 гривень - заборгованість за кредитом; 11 728,72 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 338,06 гривень - заборгованість за пенею та комісією; 500 гривень - штраф (фіксована частина) та 822,77 гривень - штраф (процентна складова) (а.с.11-14).

У відповідності до вимог ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, та якщо в договорі встановлений строк виконання зобов`язання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивач свої зобов`язання по наданню в кредит відповідачу відповідних коштів виконав шляхом відкриття карткового рахунку, на який надав відповідачу кредит відповідно до умов кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання по кредитному договору відповідачем належним чином не виконувалося, в зв`язку з чим, відповідно до наданого розрахунку, за період з 05.10.2007 по 30.09.2019 у відповідача утворилася заборгованість в сумі - 17 778,77 гривень ( а.с.11-14).

В результаті такого прострочення відповідач порушив умови договору.

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з даним позовом до суду 17.10.2019 , що підтверджується наявністю вхідного штампу на позовній заяві (а.с.1).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з позовною вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У постанові Верховного Суду України у справі № 6-738цс15 від 24.06.2015 року, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами загальної юрисдикції, вказано, що виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність судом застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

24.03.2020, через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_1 , надійшов відзив на позовну заяву , який відповідач заявив про застосування строку позовної давності на звернення до суду із даним позовом. ( а.с.59-61).

За змістом ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч.3 цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи може належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник учинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову (стаття 267 ЦК України).

Згідно пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 , суддям роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв`язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв`язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред`явлення окремих вимог у зв`язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Крім того, аналогічного правового висновку 20.11.2013 дійшов Верховний Суд України, розглядаючи справу № 6-126 цс 13, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за споживчим кредитом після спливу позовної давності, вказавши, що пункт 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв`язку з самою частиною 11 статті 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Судом установлено, що згідно Умов і правил надання банківських послуг погашення процентів за користування кредитними коштами повинно відбуватися щомісячно (розділ 5) Тобто, через місяць у випадку нездійснення оплати процентів за користування кредитними коштами банк був обізнаний про те, що його права порушені.

Також судом установлено, що останній платіж за даним кредитним договором був здійснений відповідачем згідно розрахунку заборгованості за договором від 30.09.2019 - 30.12.2011, і з того часу відповідач кредитними коштами не користувався, проценти не сплачував( а.с.11-14), а з поданої виписки по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 убачається, що останній платіж за даним договором ним було сплачено на погашення заборгованості ще 06.12.2010 ( а.с.72), інші операції після даної дати були здійснені банком самостійно, а саме : списання коштів, штраф за прострочку кредиту тощо ( а.с.69-74).

До суду з даним позовом позивач звернувся 17.10.2019, тобто пройшло більше 3-х років, коли позивач дізнався про порушення свого права у кредитних правовідносинах, які виникли між позивачем та відповідачем за договором ще від 04.10.2007.

Також при винесені даного рішення суд приймає до уваги, що позивачем не доведено належними та допустимий доказами, що у період з 06.12.2010 або 30.12.2011 і до моменту звернення до суду 17.10.2019 року, банк повідомляв відповідача про існуючу заборгованість за кредитним договором.

Представник позивача під час розгляду даної справи не подавав заяву про поновлення строку позовної давності, з обґрунтуванням поважності пропущення строку позовної давності.

Таким чином, оскільки відповідачем ОСОБА_1 подано відзив- заяву про застосування позовної давності, тому суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову , з підстави пропуску позивачем трирічного строку позовної давності на звернення до суду із даним позовом.

Судові витрати відшкодуванню не підлягають, оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК, Суд-

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти дні з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, з урахуванням положень, викладених в пункті 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 14.07.2020.

Суддя: О.Б. Саєнко