22-ц/804/1896/20
266/6493/19

П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»;

відповідач ОСОБА_1 ;

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Маріуполі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» на заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 березня 2020 року, постановленого у складі судді Шишиліна О.Г., повний текст якого складено 18 березня 2020 року, -

в с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 13 356,11 грн. та судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 липня 2012 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 16 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язався щомісячно в строки, визначені умовами договору, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань станом на 31 серпня 2019 року утворилась заборгованість в сумі 13 356,11 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом 11 702,22 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 441,69 грн., заборгованості за пенею та комісією 100,00 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. фіксована частина, 612,20 грн. процентна складова.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Надходження апеляційної скарги до апеляційної інстанції та її короткий зміст

28 квітня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшла цивільна справа з апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 17 березня 2020 року.

Після усунення недоліків ухвалою Донецького апеляційного суду від 25 травня 2020 року відкрито апеляційне провадження. У задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що ніким не оспорюється, що відповідач погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «ПриватБанк» разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складають між сторонами договір про надання банківських послуг, відповідач ознайомився та був згоден з ними, про що свідчить його підпис на вказаній заяві. Укладаючи договір відповідач не ставив під сумнів розумність та справедливість його умов, навпаки, укладаючи договір сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватись, зокрема, зважувати про обов`язок сплачувати проценти за користування кредитним лімітом та про відповідальність, яка настає, згідно умов договору, при його невиконанні або неналежному виконанні. Відповідач, використовувавши кредитні кошти та частково погашаючи заборгованість за кредитом, підтвердив укладення кредитного договору із банком на відповідних умовах. Таким чином, відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, суть договору приєднання полягає в тому, шо його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

В даному випадку ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Відповідач користувався кредитними коштами, а тому зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити проценти за користування ними, а також неустойку у зв`язку з порушенням ним взятих на себе зобов`язань.

Встановивши, шо банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих відповідачем грошових коштів у повному обсязі.

Відповідачем не було надано контррозрахунок, як і доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту.

Аргументи учасників справи

Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання до суду заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направив, що за положеннями ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

2.Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст.369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Як вбачається з матеріалів справи, 26 липня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (змінено назву АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 16 000,00 грн., шляхом підписання анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» в межах укладеного договору ОСОБА_1 отримав три кредитні картки: 26 липня 2017 року № 4149 НОМЕР_1 **1511 зі строком дії до липня 2016 року; 06 лютого 2013 року № 5457****8234 зі строком дії до грудня 2016 року; 14 грудня 2016 року № 4149****8353 зі строком дії до квітня 2018 року.

Згідно виписки про рух коштів по рахунку (основна картка № НОМЕР_2 ) відповідач ОСОБА_1 активно користувався наданими йому кредитними картками (зняття кредитних коштів через банкомат, оплата товарів, поповнення рахунку тощо) до 17 червня 2017 року.

За розрахунком банку станом на 31 серпня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 13 356,11 грн., з яких: 11 702,22 грн. заборгованість за тілом кредиту; 441,69 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; заборгованість за пенею 100 грн.; штрафи 500,00 грн. (фіксована частина), 612,20 грн. (процентна складова).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у згаданому випадку - АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

Наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить відомості про місячну базову процентну ставку для різних кредитних «Універсальна» - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (3%), «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (2,5%), «Універсальна CONTRACT» (1,7%), «Універсальна GOLD» (2,5%, з 01 квітня 2013 року - 2,3%, за тратами здійсненими з 01 вересня 2014 року - 2,7%, за тратами здійсненими з 01 квітня 2015 року - 3,5%) (а.с.9).

Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

У даному випадку цивільні відносини виникли між АТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою ОСОБА_1 , як споживачем банківських послуг, який є слабшою стороною та підлягає особливому правовому захисту у вказаних правовідносинах (Рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі № 1/12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»), з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» не дотрималось вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам та штрафів.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача тіла кредиту з огляду на наступне.

Висновки суду спростовуються наявною у матеріалах справи випискою по основній карті № НОМЕР_2 (рух коштів по рахунку), з якої вбачається, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти, активно користувався всіма наданими банком картками (№ НОМЕР_3 № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_4 ), здійснював зняття кредитних коштів через банкомат, оплату товару, поповнення рахунків тощо (а.с.51-64).

У свою чергу ОСОБА_1 цих обставин не заперечував і доказів на їх спростування суду не надавав.

Встановивши наявність кредитних правовідносин між сторонами та наявність заборгованості перед позивачем, колегія суддів вважає, що заявлені АТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак апеляційний суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Оскільки відповідачем не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 11 702,22 грн., то така заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до положень ст.376 ЦПК України в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 702,22 грн.

Розподіл судових витрат

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені у цій справі підлягають перерозподілу.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, то розмір сплаченого при зверненні до суду першої інстанції судового збору в сумі 1921,00 грн. підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 1690,48 грн.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а тому сплачений позивачем судовий збір у сумі 2881,50 грн. за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача також пропорційно в розмірі 2535,72 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 березня 2020 року в частині відмови у стягненні тіла кредиту скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити.

Рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, неустойки залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_5 , виданий 11 вересня 1999 року Хмельницьким МУУМВС України в Хмельницькій області, РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 11 702 (одинадцять тисяч сімсот дві) грн. 22 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_5 , виданий 11 вересня 1999 року Хмельницьким МУУМВС України в Хмельницькій області, РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 4226 (чотири тисячі двісті двадцять шість) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повне судове рішення складено 10 липня 2020 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева