КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 361/4314/18

номер провадження: 22-ц/824/3417/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Київської області на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2019 року у складі судді Сердинського В.С., у справі за позовом керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах територіальної громади села Пухівка в особі Пухівської сільської ради Броварського району Київської області до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року керівник Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах територіальної громади села Пухівка звернувся до суду з позовом до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 13 вересня 2013 року № 1033-ХХІІІ-VІ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель комунальної власності у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва, яким передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1100 га для індивідуального садівництва з кадастровим номером :02:004:0084, що розташована у АДРЕСА_1 . 11 жовтня 2013 року реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області посвідчено право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно №10694132.

Позивач вважав, що рішення Пухівської сільської ради Броварського району є незаконним, оскільки вказаним рішенням сільська рада передала у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель водного фонду, що не передбачено чинним законодавством. Зокрема, вказував, що відповідно до інформації Київського державного підприємства геодезії картографії кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» (далі - КДП «Київгеоінформатика») від 25 грудня 2017 року №01-01/586 спірна земельна ділянка повністю накладається на землі водного фонду, а саме, 100 метрову прибережну захисну смугу річки Десна, що підтверджується схемою накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду в межах Броварського району. Згідно листа Центральної геофізичної обсерваторії Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 01 березня 2018 року водний об`єкт, що знаходиться поруч зі спірною ділянкою у селі Пухівка Броварського району Київської області є природним водним об`єктом - річка Стара Десна, яка протікає по заплаві річки Десна, що відноситься до великих річок. Зазначав, що земля, яка оспорюваним рішенням Пухівської сільської ради віднесена до категорії земель із цільовим призначенням для ведення садівництва, належала до земель водного фонду, а тому відбулась незаконна зміна цільового призначення землі, яку було поділено на окремі ділянки та безоплатно приватизовано громадянами. Також прокурор зазначав, що про необхідність захисту прав та інтересів держави в судовому порядку йому стало відомо лише у 2017 році за результатами опрацювання відомостей з Публічної кадастрової карти України, листа КДП «Київгеоінформатика» від 25 грудня 2017 року № 01-01/586, що є об`єктивними обставинами, пов`язаними зі складнощами своєчасного виявлення порушень земельного та водного законодавства та інтересів держави.

З урахуванням наведеного, керівник Броварської місцевої прокуратури просив:

визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його;

визнати недійсним рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 13 вересня 2013 року № 1033-ХХІІІ-VІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 »;

витребувати на користь територіальної громади села Пухівка в особі Пухівської сільської ради Броварського району Київської області з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :02:004:0084, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2019 року у задоволенні позову керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав оцінку наданим прокурором доказам на підтвердження позовних вимог, а саме, листу КДП «Київгеоінформатика» від 25 грудня 2017 року № 01-01/586 зі схемою накладення земельної ділянки, згідно якого станом на 2013 рік спірна земельна ділянка повністю накладається на землі водного фонду, а також листу Центральної геофізичної обсерваторії Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 01 березня 2018 року про те, що водний об`єкт, що знаходиться поруч зі спірною ділянкою у селі Пухівка Броварського району Київської області є природним водним об`єктом - річка Стара Десна, яка протікає по заплаві річки Десна, що відноситься до великих річок, що узгоджується зі ст.88 Водного кодексу України (далі - ВК України).

Вказує, що суд першої інстанції помилково послався на висновок експерта від 13 листопада 2017 року № 24154/18-41 за результати проведення судової земельно -технічної експертизи у справі №361/1686/18, згідно з яким спірна земельна ділянка не накладається на прибережну захисну смугу, ширина якої відповідно до затвердженого рішення Пухівської сільської ради генерального плану складає 25 метрів, оскільки вказана експертиза проведена у іншій цивільній справі, де предметом спору були інші земельні ділянки, її матеріали не містять документів стосовно спірної земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0084. Також вказує, що суд не взяв до уваги той факт, що містобудівна документація не встановлює прибережні захисні смуги, які відповідно до вимог Водного кодексу України та вимог Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлюються окремими проектами землеустрою, що є одним із видів землевпорядної документації. Вказує, що фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством, або у разі їх збільшення чи зменшення на території населених пунктів. Водночас, відсутність цього проекту та не визначення відповідними органами державної влади межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватись як відсутність самої прибережної захисної смуги та не дає можливості до її встановлення передавати у приватну власність земельні ділянки, що підпадають під нормативно визначену 100 метрову зону від урізу води. Також вказує, що суд першої інстанції, не встановивши моменту обізнаності прокурора про вказані вище порушення земельного законодавства, дійшов помилкового висновку про необгрунтованість причин пропуску строку позовної давності та не звернув увагу, що при ухваленні судового рішення суд застосовує позовну давність лише у разі визнання позовних вимог обґрунтованими. Проте, оскаржуваним рішенням суду відмовлено у задоволенні позову з підстав його недоведеності та пропуску строку позовної давності, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідач ОСОБА_1 подала письмові пояснення, у яких зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Вказує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові прокурора, оскільки ним не надано доказів на підтвердження накладання спірної земельної ділянки на землі водного фонду, про що свідчить інформація КДП «Київгеоінформатика» від 19 січня 2018 року № 01-01/24, висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 13 лютого 2019 року № 24154/18-41, а також лист Центральної геофізичної обсерваторії Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 01 березня 2018 року. Крім того зазначає, що у випадку задоволення позовних вимог прокурора вона буде позбавлена права на її майно, що буде непропорційним втручанням у право на мирне володіння майном та буде порушенням ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини ті основоположних свобод. Просить апеляційну скаргу прокурора Київської області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Пухівська сільська рада Броварського району Київської області не скористалася своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 13 вересня 2013 року № 1033-ХХІІІ-VІ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1100 га для ведення для індивідуального садівництва ОСОБА_1 за рахунок земель комунальної власності (пункт 1). Також вирішено передати у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1100 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:004:0084 (пункт 2).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1100 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, що розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:004:0084, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №10694132, видане 11 жовтня 2013 року реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.16-17).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що прокурором не доведено, що передана у власність ОСОБА_1 спірна земельна ділянка на підставі оспорюваного рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області належить до земель водного фонду, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання вказаного рішення ради незаконним. Оскільки позовні вимоги про витребування земельної ділянки є похідними від позовних вимог про визнання незаконним рішення ради, у задоволенні яких відмовлено, то суд першої інстанції дійшов висновку, що вони також не підлягають до задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.15, ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст.155 ЗК України).

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (стаття 19 ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності (частина перша статті 60 ЗК України, частина перша статті 88 ВК України).

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173, і додаток 13 до цих правил).

Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України.

Крім того, за положеннями ч.4 ст.88 ВК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони.

Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50, 54 Закону України «Про землеустрій».

Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання.

Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини, вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України). Отже, відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення.

Наведений висновок узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц (провадження № 14-71цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) (пункт 44), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) (пункт 53), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19) (пункт 63.2).

Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначав, що оспорюване рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 13 вересня 2013 року є незаконним, оскільки вказаним рішення сільська рада передала у приватну власність ОСОБА_1 спірну земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель водного фонду, що не передбачено чинним законодавством. На підтвердження вказаних обставин прокурор надав лист КДП «Київгеоінформатика» від 25 грудня 2017 року № 01-01/586, схеми накладення земельної ділянки на землі водного фонду в межах Броварського району, а також лист Центральної геофізичної обсерваторії Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 01 березня 2018 року.

Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2 ст.89 ЦПК України).

Так, з наявного у матеріалах справи листа КДП «Київгеоінформатика» від 25 грудня 2017 року № 01-01/586, адресованого прокуратурі Київської області, вбачається, що згідно викопіювання з топографічних матеріалів, а саме з ортофотоплану масштабу 1:10000 станом місцевості на 2010 рік, земельні ділянки, зокрема, земельна ділянка площею 0,1100 газ кадастровим номером :02:004:0084 повністю накладається на землі водного фонду, а саме, на водну поверхню та прибережну захисну смугу затоки річки Десна (а.с.18).

Також в матеріалах справи містяться схеми накладення земельних ділянок на землі водного фонду в межах Броварського району Київської області, надані КДП «Київгеоінформатика» на запит прокуратури Київської області, відповідно до яких викопіювання з ортофотоплану масштабу 1:1000 станом на 2010 рік та схеми накладення земельних ділянок на землі водного фонду в межах Броварського району Київської області, що складені згідно матеріалів космічної зйомки станом на 2009 рік, на 2013 рік та на 2017 рік (а.с.19-23).

Відповідно до листа Центральної геофізичної обсерваторії Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 01 березня 2018 року, вбачається, що водний об`єкт, що розташований поряд з земельним ділянками, які знаходяться у селі Пухівка Пухівської сільської ради Броварського району Київської області, це природний водний об`єкт - річка Стара Десна, яка протікає по заплаві річки Десна, яка відноситься до великих річок. Інформацію наведено за даними довідника «Гидрологическая изученность, Гидрометиздат, Ленинград, 1964 г.» (а.с. 25).

Разом з тим, по справі встановлено, що Пухівською сільською радою Броварського району на виконання ухвали суду першої інстанції від 30 січня 2019 року надано лист КДП «Київгеоінформатика» від 19 січня 2018 року за №01-01/24, адресованого Пухівській сільській раді, з якого вбачається, що КДП «Київгеоінформатика» на звернення Пухівської сільської ради від 18 січня 2018 року розглянуло матеріали генерального плану села Пухівка Броварського району Київської області з метою перевірки накладення, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0084 на землі водного фонду та повідомило, що при підготовці відповіді на запит Броварської місцевої прокуратури Київської області підприємство використовувало наявні в архіві підприємства картографічні матеріали масштабу 1:10000 станом на 1993-2010 роки, за якими неможливо достовірно встановити тип водних об`єктів і, відповідно визначити розмір їх прибережної захисної смуги. Згідно наданих матеріалів генерального плану села Пухівка, затвердженого рішенням Пухівської сільської ради, розмір прибережної смуги штучно упорядкованих водних об`єктів становить 25 метрів. Деякі невеликі водні об`єкти на даний час вже не існують. КДП «Київгеоінформатика» повторно перевірило накладення вище перерахованих земельних ділянок на картографічні матеріали генерального плану села Пухівка, які складені за матеріалами топографічної зйомки масштабу 1:2000 та встановило, що земельні ділянки, в тому числі, земельна ділянка з кадастровим номером :02:004:0084 на землі водного фонду не накладаються (а.с.62).

Таким чином, колегія суддів вважає, що надані прокурором довідка КДП «Київгеоінформатика» від 25 грудня 2017 року № 01-01/586 та схеми накладення земельних ділянок на землі водного фонду в межах Броварського району Київської області, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги як докази накладення спірної земельної ділянки на водну поверхню та прибережну захисну смугу затоки річки Десна, оскільки встановлено, що при складанні вказаних документів КДП «Київгеоінформатика» використовувало картографічні матеріали масштабу 1:10000 станом на 1993-2010 роки, за якими неможливо достовірно встановити тип водних об`єктів і, відповідно визначити, розмір їх прибережної захисної смуги.

Також колегія суддів приймає до уваги, що наведені у листі Центральної геофізичної обсерваторії Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 01 березня 2018 року дані за 2010 рік про те, що водний об`єкт, що розташований поряд із земельними ділянками, які знаходяться у селі Пухівка Пухівської сільської ради Броварського району Київської області станом на 1964 рік є природним водним об`єктом - річка Стара Десна, яка протікає по заплаві річки Десна, що відноситься до великих річок, спростовуються наявним у матеріалах справи викопіюванням із генерального плану села Пухівка з позначенням на місцевості спірної земельної ділянки, яка розміщена поза межами захисної смуги.

Крім того, по справі встановлено, що заперечуючи проти позову прокурора, представник відповідача ОСОБА_1 надав суду першої інстанції висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 24154/18-41 від 13 лютого 2019 року, який складений Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз у іншій цивільній справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах територіальної громади села Пухівка Броварского району Київської області до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимоги на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про визнання недійсними рішень, передання у приватну власність земельних ділянок та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до зазначеного висновку експертизи земельні ділянки, зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером :02:004:0084 згідно проведених на місцевості топографічних робіт масштабу 1:500 на землі водного фонду, а саме, на прибережну захисну смугу, ширина якої згідно затвердженого рішенням Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 25 червня 2010 року №1265-ХХХІV-V Генерального плану села Пухівка складає 25 метрів - не накладається (а.с.83-95).

Отже, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини спору, дослідивши докази у справі у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що прокурором не доведено, що передана у власність ОСОБА_1 спірна земельна ділянка на підставі оспорюваного рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області належить до земель водного фонду, а тому суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання цього рішення ради незаконним.

Оскільки позовні вимоги про витребування земельної ділянки є похідними від позовних вимог про визнання незаконним рішення ради, у задоволенні яких відмовлено, то суд першої інстанції також дійшов обгрунтованого висновку, що вони не підлягають задоволенню.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково послався на висновок експерта № 24154/18-41 від 13 листопада 2017 року за результатами проведення судової земельно - технічної експертизи, так як вказана експертиза проведена в межах розгляду іншої справи, де предметом спору були інші земельні ділянки, не заслуговують на увагу, оскільки вони не спростовують того факту, що цей висновок експерта містить інформацію щодо предмета доказування у даній справі та відповідає вимогам щодо належності й допустимості доказів, який оцінений судом у сукупності з іншими доказами по справі відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що вказаний висновок експерта за результатами проведення судової земельно - технічної експертизи № 24154/18-41 від 13 листопада 2017 року не стосується земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0084, не приймається апеляційним судом до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження доводів позову про накладення спірної земельної ділянки на водну поверхню та прибережну захисну смугу затоки річки Десна прокурором надано докази, а саме, лист КДП «Київгеоінформатика» від 25 грудня 2017 року № 01-01/586, схеми накладення земельної ділянки на землі водного фонду в межах Броварського району, а також лист Центральної геофізичної обсерваторії Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 01 березня 2018 року, які стосуються саме земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0084, що була предметом дослідження вказаної вище судової земельно - технічної експертизи.

Натомість будь-яких доказів на підтвердження накладення земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0084 на водну поверхню та прибережну захисну смугу затоки річки Десна, прокурором суду не надано і таких доказів матеріали справи не містять.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги той факт, що фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством, а тому відсутність цього проекту і не визначення відповідними органами державної влади межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватись як відсутність самої прибережної захисної смуги, також не заслуговують на увагу.

Установлено та не заперечується учасниками справи, що згідно з рішенням Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 25 червня 2010 року №1265-ХХХІV-V ширина прибережної захисної смуги водного фонду згідно з генеральним планом села Пухівка Броварського району Київської області складає 25 метрів.

Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Матеріали справи не містять доказів того, що вказане рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 25 червня 2010 року №1265-ХХХІV-V скасоване, визнане судом незаконним чи зупинене у встановленому законом порядку, а відтак це рішення сільської ради є обов`язковим до виконання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що оскаржуваним рішенням суду відмовлено у задоволенні позову з підстав його недоведеності та пропуску строку позовної давності, що суперечить вимогам чинного законодавства, є необґрунтованими, оскільки з мотивувальної частини рішення суду вбачається, що у задоволенні позовних вимог судом відмовлено за їх недоведеністю та необґрунтованістю, а не за спливом позовної давності.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Київської області залишити без задоволення.

РішенняБроварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: