Справа № 357/9968/19
У Х В А Л А

іменем України

13 липня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОрєховаО. І.

за участі секретаря - Сокур О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в підготовчому провадженні в залі суду № 2 в м.Біла Церква Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бульвар Княгині Ольги, 15», треті особи: Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Житлово-експлуатаційна контора №7», про визнання недійсним рішення установчих зборів, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15», треті особи: Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, КП БМР «Житлово-експлуатаційна контора №7» та просила визнати недійсним рішення установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку « АДРЕСА_1 » у житловому будинку АДРЕСА_1 , оформлене протоколом №1 від 24.04.2016 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 30.06.2000 року (а.с.21).

Позивач зазначає, що 24.04.2016 року відбулися установчі збори, на яких було прийнято рішення про створення ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15». Вказане рішення оформлено протоколом №1 від 24.04.2016 року, а 25.05.2016 року було проведено державну реєстрацію вказаного ОСББ. Вважає, що при проведенні зборів було допущено грубе порушення її прав як співвласника будинку, оскільки її не було належним чином повідомлено про проведення цих зборів, внаслідок чого було порушено її права на участь в управлінні будинком, а також на здійснення права спільної сумісної власності. Позивач була позбавлена можливості належним чином підготуватися та прийняти участь в установчих зборах і вплинути на рішення, які були прийняті за результатами таких зборів. Окрім неї, про проведення зборів не було належним чином повідомлено й інших співвласників будинку.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2019 року, головуючого суддю було визначено Цукурова В.П. ( а. с. 1 ).

Ухвалою суддівід 27 вересня 2019 року було відкрито провадження по даній справіта призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с.99-101).

Судові засідання у справі неодноразово відкладалися у зв`язку з неявкою до суду сторін та їхніх представників.

Останнього разу розгляд справи було відкладено на 28 травня 2020 року ( а. с. 65-68 том 2).

Ухвалою суду від 28 травня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід судді та постановлено відвести суддю Цукурова В.П. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бульвар Княгині Ольги, 15», треті особи: Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Житлово-експлуатаційна контора №7», про визнання недійсним рішення установчих зборів ( а. с. 77-78 том 2 ).

Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 29.05.2020 року визначеного головуючого суддю Орєхова О.І. ( а. с. 79 том 2 ).

Ухвалою судді від 01 червня 2020 року постановлено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бульвар Княгині Ольги, 15», треті особи: Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Житлово-експлуатаційна контора №7», про визнання недійсним рішення установчих зборів. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 16 годину 00 хвилин 25 червня 2020 року ( а. с. 83-84 том 2 ).

25 червня 2020 року за вх. № 23991, судом отримано від представника відповідача адвоката Гаделія В.Р. клопотання про закриття провадження у зазначеній справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 1500 грн., понесені на професійну правничу допомогу.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення, з якого вбачається, що позивач особисто отримала судову повістку 04.06.2020 року про слухання справи, яке відбудеться 25.06.2020 року в Білоцерківському міськрайонному суді.

У зв`язку з неявкою в підготовче засідання позивача, суд відклав розгляд справи на 13 липня 2020 року та з викликом до суду одночасно направив позивачу клопотання відповідача про закриття провадження у справі для ознайомлення.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення, з якого вбачається, що позивач особисто отримала судову повістку та клопотання про закриття провадження у справі 06.07.2020 року про слухання справи, яке відбудеться 13.07.2020 року в Білоцерківському міськрайонному суді.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

З боку позивача жодної заяви та клопотання на адресу суду не надходило, як і не надходило пояснень стосовного клопотання відповідача щодо закриття провадження у справі.

Відповідач ОСББ «Бульвар Княгині Ольги 15» в судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 26.06.2020 року за вх. № 24130 судом отримано заяву від представника відповідача, в якій останній просив справу проводити без їх участі, позовні вимоги не визнають та просили задовольнити їх клопотання.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчать наявні поштові повідомлення про вручення.

Інших заяв та клопотань від учасників судового розгляду на адресу суду не надходило.

Тому, суд приходить до висновку, про можливість провести підготовче засідання за відсутності сторін та розглянути клопотання відповідача про закриття провадження у зазначеній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідачата дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання та закриття провадження у справі з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Із роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вбачається, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв`язку з наведеним, суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Як вбачається з матеріалів справи та позовних вимог, ОСОБА_1 є мешканцем будинку і власником квартири в будинку АДРЕСА_3 , який увійшов до створеного та зареєстрованого ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15».

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що 24.04.2016 року відбулися установчі збори, на яких було прийнято рішення про створення ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15». Вказане рішення оформлено протоколом №1 від 24.04.2016 року, а 25.05.2016 року було проведено державну реєстрацію вказаного ОСББ. Вважає, що при проведенні зборів було допущено грубе порушення її прав як співвласника будинку, оскільки її не було належним чином повідомлено про проведення цих зборів, внаслідок чого було порушено її права на участь в управлінні будинком, а також на здійснення права спільної сумісної власності. Вона була позбавлена можливості належним чином підготуватися та прийняти участь в установчих зборах і вплинути на рішення, які були прийняті за результатами таких зборів. Окрім неї, про проведення зборів не було належним чином повідомлено й інших співвласників будинку.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Європейської конвенції з прав людини. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Вимоги позову у цій справі не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства з наступних підстав.

Згідно зі статтею 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України від 29 листопада 2001 року № 2866-ІІІ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Статтею 1 цього Закону встановлено, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до статті 4 Закону № 2866-ІІІ об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Основна діяльність ОСББ полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Отже, вищезазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону № 2866-III об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Частиною першою статті 85 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

У частині першій статті 98 ЦК України передбачено, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

Відповідно до частини першої статті 99 ЦК України виконавчий орган створюють загальні збори товариства. У частині 3 статті 99 ЦК України передбачено, що члени виконавчого органу можуть бути у будь - який час усунені від виконання своїх обов`язків, якщо у установчих документах не визначені підстави їх усунення.

При вирішенні спорів, пов`язаних з порядком скликання і роботи загальних зборів товариства, визначенням правомочності її засідання, необхідно застосовувати положення установчих документів товариства.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 , яка є мешканцем та власником квартири в будинку, який увійшов до ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15» не згодна з установчими зборами, які відбулися 24.04.2016 року, на яких було прийнято рішення про створення ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15», де вказане рішення оформлено протоколом №1 від 24.04.2016 року, а 25.05.2016 року було проведено державну реєстрацію вказаного ОСББ і вважає, що при проведенні зборів було допущено грубе порушення її прав як співвласника будинку, оскільки її не було належним чином повідомлено про проведення цих зборів, внаслідок чого було порушено її права на участь в управлінні будинком, а також на здійснення права спільної сумісної власності, а також була позбавлена можливості належним чином підготуватися та прийняти участь в установчих зборах і вплинути на рішення, які були прийняті за результатами таких зборів.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 462/2646/17 зроблено висновок, що при визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого особа звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача. При цьому визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові права та інтереси підлягають захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у чинній редакції юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі статтею 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом № 2866-III. Статтею 1 цього Закону встановлено, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Відповідно до статті 4 Закону № 2866-III об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність ОСББ полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово - комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Отже, вищезазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Висновок про необхідність розгляду зазначеної категорії справ у порядку господарського судочинства викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 145/1885/15-ц та від 10 квітня 2019 року в справі № 510/456/17.

Отже, за висновками викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 145/1885/15-ц та від 10 квітня 2019 року в справі № 510/456/17 зазначена категорія справ повинна розглядатись за правилами господарського судочинства незалежно від суб`єктного складу, за місцезнаходженням юридичної особи (частина шоста статті 30 ГПК України).

При цьому суд враховує і висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18.03.2020 року у справі №357/9099/19, на який також посилався у своєму клопотанні представник відповідач. Так, ОСОБА_2 звернувся з позовом до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про визнання недійсними установчих зборів та ліквідацію юридичної особи Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бульвар Княгині Ольги, 15». В наслідок касаційного перегляду справи, суд дійшов висновку про те, що позов про визнання недійсними установчих зборів та ліквідацію юридичної особи не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен розглядатися в порядку господарського судочинства ( а. с. 42-45 том 2 ).

Висновок про необхідність розгляду зазначеної категорії справ у порядку господарського судочинства викладено також в інших постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) у чинній редакції юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Отже, спірні правовідносини виникли між ОСОБА_1 як мешканцем будинку та власником квартири в будинку, що увійшов до створеного та зареєстрованого ОСББ «Бульвар АДРЕСА_1 », яка має право брати участь у його діяльності та юридичною особою ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15».

Тому, заявлені позивачем вимоги про визнання недійсним рішення установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі «Конвенція») кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Інтерпретація суті конструкції "суд, встановлений законом" викладена Європейським судом з прав людини (далі «ЄСПЛ», «Суд») у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України". Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію "суд, встановлений законом": організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Статтею 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено право особи на розгляд її справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

За приписами ЦПК України (у редакції, що набрала чинності з 15.12.2017 року) рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності).

З наведеного вбачається, що розгляд справи Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, як судом загальної юрисдикції з порушенням правил предметної юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд (ч. 1 ст. 6 Конвенції) та безумовною підставою для скасування ухваленого у справі рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на вищевикладене, провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бульвар Княгині Ольги, 15», треті особи: Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Житлово-експлуатаційна контора №7», про визнання недійсним рішення установчих зборів слід закрити, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, суд роз`яснює, що згідно Господарського процесуального Кодексу України позивач може звернутись з даним позовом до відповідного господарського суду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду із вищевказаним позовом була звільнена від сплати судового збору, що підтверджується наявним в матеріалах справи посвідченням ( а. с. 77 том 1 ), тому відсутні підставі для того відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витратина професійну правничу допомогу.

Статтею 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Звертаючись до суду з клопотанням про закриття провадження у справі, представник відповідача просив стягнути з позивача судові витрати у розмірі 1500 гривень, які відповідач поніс та очікує понести в зв`язку з розглядом справи, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна позиція викладена в постанові ВСу складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року справа №301/1894/17.

В матеріалах справи наявний попередній ( орієнтований ) розрахунок судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, де станом на 10.04.2020 року ОСББ «Бульвар Княгині Ольги,15» понесено судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 гривень ( а. с. 52 ) та акт про надання правничої допомоги від 07.04.2020 року, де вартість правової допомоги становить 1500 гривень ( а. с. 58 ).

Однак, матеріали справи не містять відомостей про те, що дійсно відповідачем було сплачено вказану суму на професійну допомогу, а тому такі витрати не підлягають відшкодуванню з позивача на користь відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 85, 98, 99, 385 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 19, 133, п. 1 ч. 1 ст. 255, ст.ст. 258-260, 263, 353 ЦПК України, ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Законом № 2866-ІІІ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», Законом України «Про судовий збір», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бульвар Княгині Ольги, 15», треті особи: Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Житлово-експлуатаційна контора №7» про визнання недійсними установчих зборів.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції господарського суду в порядку господарського судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала надрукована в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов