Номер провадження 22-ц/804/1538/20
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/1538/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря Гладуха О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Бахмут-Вода», ОСОБА_2 , про відшкодування грошових коштів та зобов`язання вчинити певні дії (головуючий у 1 інстанції суддя Фролова Н.М., повний текст рішення складено 05 березня 2020 року),

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 20019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КП «Бахмут-Вода», ОСОБА_2 , в обґрунтування якого зазначила, що у справах №219/5900/19 та №219/5293/17 (№61-16476св18) судові рішення прийняті у порушення закону. Зокрема вважає, що Артемівський міськрайонним суд Донецької області, ухвалюючи наказ від 13 червня 2019 року на підставі заяви КП «Бахмут-Вода» від 16 травня 2019 року про стягнення суми боргу суд не звернув уваги, що заява подана з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Постанова №630), якою затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведенню. Та згодом, у порушення ст.ст.161, 167, 170, 308, 432, 435 ЦПК України, наказ був направлений до виконавчої служби без її повідомлення. Зазначила також, що нею 26 вересня 2019 року було оскаржено постанову (ухвалу) Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2019 року про відмову у задоволенні її заяви про призупинення виконання рішення виконавчою службою Міністерства юстиції, проте апеляційна інстанція повернула справу до суду першої інстанції. Також зауважила, що насправді оригіналу постанови Верховного Суду у справі №219/5293/17-№61-16476св18 немає і вона винесена з порушення правил судочинства. Стверджує, що на протязі 12 років КП «Бахмут-Вода» безпідставно стягує з населення плату за повірку лічильників у порушення Постанова №630 та закону.

З цих підстав просила скасувати наказ від 13 червня 2019 року та постанову від 27 серпня 2019 року; зобов`язати відповідача списати заборгованість; відшкодувати утриману суму у розмірі 3303,25 грн та судовий збір по справі №219/5293/17. З урахуванням доповнень до позовної заяви просила також зобов`язати відповідача відшкодувати їй утримані суми від 16 травня 2019 року.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2020 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 15 квітня 2020 року та додаткового рішення від 15 квітня 2020 року) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Бахмут-Вода», ОСОБА_2 було відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом вимог законодавства, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати повірку водоміру, що оплачується споживачем, незаконною; визнати незаконним постанову Верховного суду від 08.11.2018 року, що завірена Артемівським міськрайонним судом; відшкодувати за рахунок КП «Бахмут Вода» утримані у порушення закону суми у розмірі 3598,25 грн. та 3303,25 грн. і судовий збір.

В обґрунтування доводів зазначає, що платна повірка є незаконною, та такою, що відбувається на підставі розпорядження Донецької облдержадміністрації №76 від 18.02.2003 року, що втратило чинність. Постанова Верховного Суду від 08.11.2018 року є незаконною, крім того, її копія завірена судом першої інстанції. За її зверненням ВРП відмовилась визнати законність зазначеної постанови. Вказала, що судом першої інстанції неповно було з`ясовано обставини, що мають значення у справі.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та адресу КП «Бахмут Вода».

На адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справ без її участі з клопотанням про задоволення апеляційної скарги.

Від ОСОБА_2 також надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, у якому також зазначено клопотання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

КП «Бахмут Вода» про причини неявки у судове засідання 14 липня 2020 року не повідомили і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та відповідачів, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що наказом Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2019 року у справі №219/5900/19 було задоволено заяву КП «Бахмут-Вода» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Бахмут-Вода» заборгованість за послуги з водопостачання за період з 01 лютого 2017 року по 30 квітня 2019 року у розмірі 3406,25 грн і витрати зі сплати судового збору в сумі 192,10грн.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2019 року у справі №219/5900/19 заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області від 13 червня 2019 року залишено без розгляду.

У подальшому ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2019 року у справі №219/5900/19 у задоволення заяви ОСОБА_1 про призупинення виконання рішення виконавчої служби Міністерства юстиції відмовлено.

Крім того, рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2017 року у справі №219/5293/17, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 вересня 2017 року та постановою Верховного Суду від 08 листопада 2018 року, задоволено вимоги КП «Бахмут-Вода» до ОСОБА_1 , стягнуто з останньої на користь КП «Бахмут-Вода» заборгованість за послуги з водопостачання у сумі 1703, 53грн та судові витрати у сумі 1 600 грн.

На час розгляду справи зазначені судові рішення у встановленому законом порядку не змінені та не скасовані і набрали законної сили.

Згідно інформації з відомостей Бахмутсько-Лиманського об`єднаного Управління пенсійного фонду України Донецької області за №12955/05 від 22.05.2019 року з пенсії ОСОБА_1 борг за судовим рішенням 219/5293 утримано в повному обсязі.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що фактично позивач оскаржує судові рішення у інших справах та суми, що стягнуті цими рішеннями та процесуальним законом передбачено інший порядок вирішення цього питання.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги та погоджується з висновком суду оскільки з матеріалів справи убачається, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини які виникли між сторонами та надав їм вірну правову оцінку.

За змістом частин першої та третьої статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу; втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до частини другої та сьомої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Згідно ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Виходячи з вищезазначеного, не може бути предметом розгляду у судовому порядку питання про скасування судових рішень, постановлених у інших справах.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до КП «Бахмут-Вода», ОСОБА_2 , але зі змісту позовної заяви убачається, що заявлені позовні вимоги до відповідачів позивач обґрунтовує своїм непогодженням з судовими рішеннями по конкретній справі та порядком їх примусового виконання. Позивачка просила скасувати судовий наказ Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13.06.2019 року, постановлений у справі №219/5900/19, яким стягнуто з неї на користь КП «Бахмут Вода» заборгованість у розмірі 3406,25 грн., та судовий збір у розмірі 192,25 грн., та відшкодувати їй зазначені суми. Крім того, просила скасувати ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2019 року у справі №219/5900/19, якою було відмовлено у задоволенні заяви про призупинення виконання рішення виконавчої служби Міністерства юстиції у справі №219/5900/19. Також позивачка просила відшкодувати їй грошові кошти у розмірі 3303,25грн. що були утримані з неї на користь відповідача за результатами розгляду справи №219/5293/17 та судові витрати понесені у даній справі.

Отже, убачається, що суть позовних вимог заявниці зводиться до незгоди з судовими рішеннями, прийнятими у інших справах (зокрема у цивільних справах №219/5900/19, 219/5293/17), проте існує окремий порядок оскарження рішень, ухвал передбачений Цивільним Процесуальним кодексом України. Питання законності та обґрунтованості судового рішення, та можливість його скасування має бути предметом відповідного апеляційного та касаційного розгляду у межах первісної справи.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги оскільки з відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. N 8 «Про незалежність судової влади» зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

У зв`язку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Також у Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Засоби для виправлення суддівських помилок мають бути передбачені відповідною системою апеляційного оскарження. Виправлення будь-яких інших помилок в адмініструванні правосуддя є виключною відповідальністю держави пункт 21 Великої хартії суддів (Основоположних принципів), затвердженої Консультативною радою європейських суддів 17 листопада 2010 року).

Таке законодавче врегулювання відповідає вимогам ст. ст. 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Апеляційний суд, ураховуючи принцип обов`язковості виконання судових рішень, закріплений у ст. 18 ЦПК України, також погоджується з правовим висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо відшкодування сум, стягнутих з позивача в порядку примусового виконання судових рішень не підлягають задоволенню, оскільки вони були стягнуті за рішеннями суду, що є чинними та набрали законної сили. Чинним законодавством передбачено інший порядок оскарження дій державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення та повороту виконання судового рішення за наявності підстав передбачених законом.

Згідно ч.6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. За таких обставин, апеляційний суд н надає правову оцінку доводам викладеним в апеляційній скарзі в частині вимог щодо визнання повірки незаконною та скасування постанови Верховного Суду від 08.11.2018 року, оскільки такі вимоги не були заявлені при поданні позову у суді першої інстанції.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду першої інстанції, та є аналогічними доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву та були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Крім того, апеляційної суд зазначає, що відповідно до положень ст..ст. 141, 382 ЦПК України при ухваленні рішення суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частиною першої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою Донецького апеляційного суду від 29 травня 2020 року позивачу було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі. За таких обставин апеляційний суд вважає за потрібне стягнути з позивача на користь Держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3457,80 грн.

Керуючись ст..ст. 367, 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 і зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3457 грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.Д. Канурна

Ю.М. Мальований

Повний текст постанови складений 16 липня 2020 року

Суддя-доповідач В.В. Папоян