ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 490/6261/19
Провадження № 22-ц/4820/1147/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», про зняття арешту з майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2020 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом до Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про зняття арешту з майна.

ОСОБА_1 зазначила, що вона є власником Ѕ частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , а також домоволодіння по АДРЕСА_2 , в тому ж селі. Під час виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва №2-7-9252 від 19 лютого 2009 року державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області постановою від 3 квітня 2009 року наклав арешт на вказане нерухоме майно. 23 квітня 2010 року виконавче провадження закінчено у зв`язку з поверненням виконавчого листа стягувачу, разом із тим, арешт з майна не було знято. Це обтяження перешкоджає позивачці реалізувати майно, а відповідач відмовляється зняти арешт через відсутність виконавчого провадження.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд: зняти арешт і заборону відчуження з житлового будинку по АДРЕСА_1 , та домоволодіння по АДРЕСА_2 (номер записів про обтяження 16780727 і 16780734); зняти арешт із усього її майна, накладений 3 квітня 2009 року Відділом державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області у зв`язку з виконанням виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2009 року №2-7-9252.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Ухвалою від 10 жовтня 2019 року суд залучив Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача.

Ухвалою від 27 квітня 2020 року суд визнав, що позов заявлений до Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Відділ ДВС).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2020 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що при поверненні виконавчого документа стягувачу органи державної виконавчої служби правомірно не зняли арешт із майна боржника, а ОСОБА_1 заявила позов до неналежного відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ПАТ КБ «Надра» не є учасником спірних правовідносин і не може відповідати за заявленим позовом, у свою чергу, Відділ ДВС наклав арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 та є належним відповідачем у справі. Виконавчий документ, у зв`язку з виконанням якого накладено арешт на майно, повторно не пред`явлено до виконання, внаслідок чого підстави для подальшого обтяження майна відсутні. Суд не з`ясував усіх обставин справи, не врахував норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відділ ДВС і ПАТ КБ «Надра» не подали відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасницю судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_1 є власником домоволодіння по АДРЕСА_2 , та Ѕ частки житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , у тому ж селі.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2008 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» 13 176 грн 04 коп. заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» по 43 грн 92 коп. судового збору та по 10 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожного.

В порядку примусового виконання вказаного рішення суду постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області від 3 квітня 2009 року накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 .

На підставі цієї постанови 6 квітня 2009 року Миколаївською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано обтяження всього нерухомого майна ОСОБА_1 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційні номери запису про обтяження 16780727 і 16780734).

Відділ ДВС листом від 8 липня 2019 року №3884 (а.с. 12) повідомив позивачку про неможливість скасування арешту на майно у зв`язку з завершенням виконавчого провадження та його знищенням після закінчення трирічного строку зберігання.

Застосовані норми права

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 316, 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

За змістом ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як передбачено ч. 1 ст. 57 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-ХІV), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Із положень ч. 2 ст. 57 Закону №606-ХІV слідує, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Частиною 1 статті 59 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно зі ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм матеріального закону дає підстави для висновку, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Названі норми чинного законодавства визначають право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога власника про зняття арешту або іншого обтяження майна.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном.

За змістом положень ст. 48 ЦПК України відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси, і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Визначення кола відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Цивільний процесуальний закон покладає саме на позивача обов`язок визначати відповідача у справі.

Якщо позивач не заявляє вимоги до усіх належних відповідачів, які мають безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами, то суд відмовляє у задоволенні позову.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 27 серпня 1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», відповідачами у справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Аналогічні роз`яснення містяться у п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», в якому також зазначено, що у таких справах як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.

Зібрані у справі докази достовірно вказують на те, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, на яке державним виконавцем накладено арешт в порядку здійснення виконавчого провадження.

Існуюче обтяження майна створює перешкоди ОСОБА_1 у розпорядженні ним, а тому остання вправі заявити позов про зняття арешту.

Арешт на нерухоме майно накладено в інтересах ПАТ КБ «Надра», яке має безпосередній зв`язок із спірними правовідносинами та повинно було брати участь у справі як відповідач.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 заявила вимоги до неналежного відповідача, внаслідок чого її позов не підлягає задоволенню.

Оскільки Відділ ДВС не є особою, яка має відповідати за заявленими вимогами, то в рамках даної справи не повинно вирішуватися питання правомірності накладення арешту та можливості його зняття.

Доводи ОСОБА_1 про наявність підстав для задоволення позову не відповідають закону та фактичним обставинам справи.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 8 липня 2020 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Бондар О.О.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 5