ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року

м. Харків

справа № 621/1562/19-ц

провадження № 22ц/818/4084/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

перевіривши відповідність вимогам закону апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 28 травня 2020 року в складі судді Овдієнко В.В. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в рахунок повернення авансу

в с т а н о в и в:

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 28 травня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів та про зупинення провадження у справі.

На вказану ухвалу суду поштою 26 червня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справ, вважаємо за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 28 травня 2020 року повернути, виходячи з наступного.

З доводів апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у витребуванні доказів.

Частиною 1 статті 353 ЦПК України встановлений вичерпний перелік ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду.

Зі змісту вказаної статті не вбачається, що ухвали суду першої інстанції щодо відмови у витребуванні доказів можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів.

Підстави та порядок забезпечення доказів визначено статтею 116 ЦПК України.

Однак, інститути забезпечення доказів та витребування доказів не є тотожними. Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Тобто, це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті в майбутньому. Водночас, витребування доказів, відповідно до статті 84 ЦПК України, застосовується у разі неможливості самостійного подання доказів учасником справи.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 28 жовтня 2019 року, справа № 490/815/19, провадження № 61-18427ск19.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про витребування доказів у порядку, визначеному статтею 84 ЦПК України, та заяви про забезпечення доказів у порядку, передбаченому статтями 116, 117 ЦПК України, не подавав.

Із оскаржуваної ухвали вбачається, що судом розглянуто саме клопотання про витребування доказів в порядку статті 84 ЦПК України. Натомість, питання щодо забезпечення доказів відповідачем перед судом першої інстанції не ставилось та судом не розглядалось.

Частиною 5 статті 357 ЦПК України передбачено перелік підстав, за якими апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції.

Зокрема, пунктом 4 частини 5 статті 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Згідно з частиною 2 статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті б Конвенції якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 зроблено висновок, що тлумачення права на апеляційне оскарження ухвал суду першої інстанції має відбуватися з урахуванням можливості чи неможливості поновити свої права особою, яка подала апеляційну скаргу, в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у витребуванні доказів не перешкоджає подальшому провадженню (не є остаточним рішенням), a тому не може бути оскаржена в апеляційному порядку, оскільки особа, яка подає апеляційну скаргу, може поновити свої права в інший спосіб шляхом оскарження в апеляційному порядку цієї ухвали разом із рішенням суду першої інстанції.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 лютого 2019 року, справа № 755/18427/17, провадження № 61-47348св18.

Також, висновку про те, що ухвала про відмову у витребуванні доказів не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року у справі № 761/29385/17, провадження № 61-48680св18.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 оскаржує ухвалу про відмову у витребуванні доказів, яка згідно чинного законодавства не оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду, вважаємо за необхідне апеляційну скаргу на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 28 травня 2020 року повернути ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 353, п.4 ч.5 357 ЦПК України

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 28 травня 2020 року в складі судді Овдієнко В.В. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в рахунок повернення авансу повернути ОСОБА_1 .

Вилучити з матеріалів справи і повернути ОСОБА_1 оригінал вказаної апеляційної скарги (а.с. 231-236), долучити до матеріалів справи її копію.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина