Справа № 265/7578/19
Провадження № 2/265/404/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 червня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Вайновського А.М., за участю секретаря Булгакової Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Житлово-комунального підприємства «Азовжитлокомплекс» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у ліквідації аварійної ситуації, -

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2019 року позивач ЖКП «Азовжитлокомплекс» звернувся до суду із позовом о відповідача ОСОБА_1 про усунення перешкод у ліквідації аварійної ситуації.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 10.01.2019 та 17.01.2019 до Маріупольської міської ради звернулася гр. ОСОБА_2 з питанням відсутності теплопостачання у належній їй квартирі АДРЕСА_1 . Даний будинок знаходиться на балансі ЖКП «Азовжитлокомплекс». За результатами розгляду звернення позивач звернувся до ККП «Маріупольтепломережа», яке після обстеження рекомендувало виконати налагодження роботи стояка опалення та встановити перемички у квартирі заявниці. Спеціалісти позивача виконали роботу по заміні запірної арматури в технічному підпіллі будинку, однак позитивного результату по відновленню та нормалізації теплопостачання в квартирі заявниці досягнуто не було. Для остаточного вирішення питання необхідно замінити схему центрального опалення в квартирі АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач ОСОБА_1 , яка доступу до житла не надає. В досудовому порядку вирішити спір виявилося неможливим. Просив зобов`язати відповідача надати доступ до квартири представникам ЖКП «Азовжитлокомплекс» з метою усунення аварійної ситуації на трубопроводі теплопостачання.

Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2019 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін у судове засідання.

Представник ЖКП «Азовжитлокомплекс», ОСОБА_3 , діючий за довіреністю, у судове засідання не прибув, просив вирішувати справу у його відсутність, а також зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи у встановленому порядку повідомленою про час і місце розгляду справи, до суду повторно не прибув з невідомих причину, відзиву на пред`явлений позов, як і будь-яких інших заяв чи клопотань по суті справи, не надала.

За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з наведеного.

Наданими матеріалами встановлено, що 10 січня 2019 року та 17 січня 2019 року до Маріупольської міської ради надійшло звернення гр. ОСОБА_2 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_1 , щодо незадовільної роботи внутрішньобудинкової системи централізованого опалення та низької температури у помешканні.

Як вбачається з рекомендації за № 09/18 від 28.01.2019, виданої ККП «Маріупольтепломережа», Житлово-комунальному підприємству «Азовжитлокомплекс» було рекомендовано з метою нормалізації теплопостачання у квартирі АДРЕСА_1 . здійснити налагодження роботи стояка центрального опалення та встановити перемички по стояку у квартирі АДРЕСА_3 .

Будь-яких інших доказів в обґрунтування пред`явленого позову з боку позивача ЖКП «Азовжитлокомплекс» не надано.

Згідно із ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Аналогічні положення наведені за змістом ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України.

Згідно із ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду права, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 311 ЦК України Житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення в ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Частина ж 3 ст. 311 ЦК України передбачає, що невідкладних випадках, пов`язаних із рятуванням життя людей та майна або з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, законом може бути встановлено інший порядок проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення в них огляду та обшуку.

Частина 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Згідно із п. 6 ч. 3 ст. 8 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку має право доступу до приміщень, будинків і споруд для ліквідації аварій, усунення неполадок, що виникли у санітарно-технічному та інженерному обладнанні, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів у порядку, визначеному законодавством і договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

У свою чергу, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 7, ч. 1 ст. 29 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач комунальної послуги зобов`язаний допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку.

Аварією в розумінні наведеного Закону визнається пошкодження, вихід з ладу, відмова, неможливість експлуатації внутрішньобудинкових систем, яке спричинило або може спричинити шкоду життю та здоров`ю людей, пошкодити майно, унеможливлює надання житлово-комунальних послуг споживачам.

Проаналізувавши надані позивачем письмові докази, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч. 2 ст. 13, ч. 7 ст. 81 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 83, ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Згідно із ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини; з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі належні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За положеннями частини 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, принципи цивільного судочинства унеможливлюють витребування доказів за ініціативою суду.

У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ж із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, позивачем в ході судового розгляду не надано жодних доказів, які б підтверджували такі факти, зокрема, як перебування будинку АДРЕСА_4 під управлінням ЖКП «Азовжитлокомплекс», належність на певному речовому праві квартири, доступ до якої вимагається, безпосередньо відповідачеві ОСОБА_1 , а також доказів, які обґрунтовують необхідність входження саме до даного конкретного житла.

При цьому за змістом пред`явленого позову посилань на наявність таких доказів позивачем не наведена взагалі, будь-які клопотання щодо їх здобуття в ході судового розгляду справи ним заявлені не були.

Крім того, ч. 4 ст. 29 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що у невідкладних випадках, пов`язаних з необхідністю рятування життя і здоров`я людей та/чи майна, в установленому цією статтею порядку може бути здійснено доступ до житла, іншого об`єкта нерухомого майна без отримання згоди його власника (користувача) (несанкціонований доступ) для проведення огляду та ліквідації або відвернення аварії.

Згідно із ч. 5, 6, 7 ст. 29 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» несанкціонований доступ до житла, іншого об`єкта нерухомого майна відбувається без отримання згоди його власника (користувача), якщо в момент виникнення невідкладного випадку такий власник (користувач) відсутній і немає можливості встановити зв`язок з ним для інформування про необхідність негайного прибуття до житла, іншого об`єкта нерухомого майна або він відмовляється допустити в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна) представника виконавця, і при цьому є об`єктивні підстави вважати, що аварія, яка створює загрозу життю та/або майну, наявна саме в цьому житлі (іншому об`єкті нерухомого майна). Представник виконавця попереджає власника (користувача), який присутній, але відмовляється допустити його до житла (іншого об`єкта нерухомого майна), про здійснення несанкціонованого доступу. Під час здійснення несанкціонованого доступу і до повного завершення робіт, визначених частиною восьмою цієї статті, повинні бути присутні представник виконавця, представник органів внутрішніх справ, працівники аварійно-ремонтної бригади та власник (користувач) з будь-якої із сусідніх будівель (з будь-якого приміщення, розташованого у тому самому багатоквартирному будинку, якщо несанкціонований доступ здійснюється у багатоквартирному будинку.

Отже, положеннями ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» прямо визначено позасудовий порядок і підстави отримання доступу до житла споживача без його попередньої згоди.

Однак, позивачем у справі ЖКП «Азовжитлокомплекс» не надано доказів на підтвердження наявності обставин, які об`єктивно унеможливлюють реалізацію ним, як управителем багатоквартирного будинку, процедури несанкціонованого доступу до житла споживача.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість пред`явленого позову і відсутність правових підстав для його задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 128, 131, 133, 141, 259,263-265, 280, 285 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Житлово-комунального підприємства «Азовжитлокомплекс» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у ліквідації аварійної ситуації відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи можуть отримати інформацію, щодо розгляду справи на офіційному веб-порталі судова влада України http://court.gov.ua/sud0538/.

Повний текст рішення складено 24 червня 2020 року.

Суддя ________________________________________