Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1593/16-ц Головуючий у 1-й інст. Савицька Л.Й.
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши в режимі відеоконференції справу №285/1593/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 14 грудня 2016 року суддею Савицькою Л.Й. у м. Новоград-Волинському,

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі -ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 725039,01 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 22 травня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», а останнього - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк»), та ОСОБА_1 укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 287/1-463, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у сумі 180000 грн зі сплатою 16,5% річних за користування кредитом, із кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 21 травня 2027 року.

Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 22 березня 2016 року утворилась заборгованість у сумі 725039,01 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом 170477,53 грн, заборгованості за процентами 261581,49 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту 89917,43 грн, пені за несвоєчасне повернення процентів 89676,58 грн, інфляційних витрат за кредитом 56769,02 грн, інфляційних витрат за процентами 56616,96 грн.

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства соціального розвитку «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №287/1-463 від 22 травня 2007 року в розмірі 725039,01 грн, з яких: заборгованість за кредитом 170477,53 грн, заборгованість за процентами 261581,49 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 89917,43 грн, пеня за несвоєчасне повернення процентів 89676,58 грн, інфляційні витрати за кредитом 56769,02 грн, інфляційні витрати за процентами 56616,96 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 77-78).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності.

На її думку, позивач не довів існування вказаного розміру заборгованості, а розрахунок, наданий банком, не є достатнім доказом існування боргу. Крім того, вказала, що вона була позбавлена можливості подати суду докази та клопотання про застосування строку позовної давності, сплив якої є підставою для відмови у задоволенні позову. Також вказала на неспівмірність суми заборгованості з тілом кредиту.

У відзиві представник АТ «Альфа-Банк» просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з наведених у ній підстав. ОСОБА_1 вказала, що не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим була позбавлена можливості подати докази та заяву про застосування позовної давності.

Представник АТ «Альфа-Банк» Михніцькій Г.Ю. апеляційну скаргу не визнав, вважав надуманими посилання відповідачки про не отримання нею судових викликів та рішення суду, що спростовується матеріалами справи.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 травня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», а останнього - АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір № 287/1-463, згідно якого остання отримала кредит в сумі 180 000 грн строком до 21 травня 2027 року зі сплатою 16,5 % річних. Відповідач, в свою чергу, зобов`язалась повернути банку суму кредиту та сплатити проценти та пеню за порушення кредитної дисципліни (а.с. 9-12).

Перед укладенням договору відповідачка була повідомлена про всі умови кредитування в банку, орієнтовну сукупну вартість кредиту та погодилась з ними.

ОСОБА_1 належним чином умови договору не виконувала, своєчасно не повертала Банку кредитні кошти, своєчасно не сплачувала відсотки за його користування та ухиляється від виконання зобов`язань по кредитному договору.

Останні платежі згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором позичальником здійснено 23.06.2008 в сумі 542,83 грн, 18.09.2008 в сумі 6,84 грн. Загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за Договором станом на 22.03.2016 становить 725039,01 грн, з яких: заборгованість за кредитом 170477,53 грн, заборгованість за відсотками 261581,49 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 89917,43 грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 89676,58 грн, інфляційні витрати за кредитом 56769,02 грн, інфляційні витрати за відсотками 56616,96 грн (а.с. 6-8).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Посилання ОСОБА_1 на не доведення Банком суми заборгованості, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки остання не надала на підтвердження своїх таких доводів будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості, наявного у матеріалах справи. В суді апеляційної інстанції на запитання, у чому полягає неправильність наданого банком розрахунку заборгованості, зокрема, у можливому не врахуванні сплачених нею сум на погашення боргу, на підтвердження яких є відповідні квитанції, тощо, відповідачка нічого пояснити не змогла, таких квитанцій не надала та не надала власного розрахунку суми боргу на спростування, наданого банком. При цьому, ОСОБА_1 , пославшись на неможливість подання таких доказів суду першої інстанції, не була позбавлена можливості заявити клопотання про подання їх до суду апеляційної інстанції.

Доводи відповідачки та її представника про необхідність застосування в суді апеляційної інстанції строку позовної давності є також безпідставними, оскільки така можливість існує лише за умов неналежного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи судом першої інстанції. Проте, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи на 14.09.2016 (а.с. 16, 20) та на 14.12.2016 (а.с. 24, 27) за адресою: м АДРЕСА_1 Новоград-Волинський, вул. Чубаря АДРЕСА_2 12 (вулиця Чубаря відповідно до рішення міської ради від 20.10.2015 № 808 перейменована у вул. С. Ганченка), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення їй особисто поштового відправлення. Остання за зареєстрованим місцем проживання у АДРЕСА_3 (а.с. 28) не проживала, а фактично проживала за адресою: АДРЕСА_4 , що підтвердила наданим до заяви про перегляд заочного рішення актом обстеження від 17.02.2020 (а.с. 49, 50). Адреса фактичного місця проживання також була вказана ОСОБА_1 у кредитному договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, сума боргу складається з тіла (170477,53 грн) та процентів за користування кредитом (261581,49 грн), що в сумі становить 432059,02грн. При цьому, розмір пені, який у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України міг бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, становить 179594,01 грн (89917,43+89676,58). Отже, доводи відповідачки про неспівмірність суми заборгованості є безпідставними.

Наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Заочне рішення суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 грудня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 09 липня 2020 року.