Справа № 209/414/20
Провадження № 2/209/476/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2020 року м. Кам`янське
Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Замкової Я.В.
за участі секретаря - Швець О.Е.
позивача - ОСОБА_1
представника позивача - адвоката Демінова О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до Кам`янської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтував тим, що 10 квітня 1992 року йому ОСОБА_1 була надана житлова площа у вигляді квартири АДРЕСА_1 . До складу його родини входили дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 . Особовий рахунок було відкрито на позивача ОСОБА_1 . У 2001 році позивач ОСОБА_1 через сімейні непорозуміння виїхав з вказаної квартири, знявся з реєстрації, та в подальшому розірвав шлюб з ОСОБА_4 , яка з 2001 року стала відповідальним квартиронаймачем. У 2003 році позивач помирився з колишньою дружиною ОСОБА_4 та повернувся проживати у квартиру АДРЕСА_1 . Але після повернення у 2003 році позивач не реєстрував своє місце проживання у квартирі АДРЕСА_1 , залишаючись зареєстрованим за іншою адресою. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла колишня дружина ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер син ОСОБА_5 . Станом на 28 січня 2020 року у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровано 0 осіб. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були зняті з реєстрації у зв`язку зі смертю. Позивач продовжує жити у вказаній квартирі. У лютому 2020 року позивач звернувся до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання. Але йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю документа, який би надавав йому право на проживання в цьому житлі. Просив визнати за собою право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для реєстрації його у вказаній квартирі та внесення відповідних змін до особового рахунку.
Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, своїми поясненнями підтвердив обставини зазначені в позовній заяві, просив допитати його в якості свідка для підтвердження вказаних у позові обставин.
Представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, своїми поясненнями підтвердив обгрунтування позовних вимог зазначених у позовній заяві, просив позов задовольнити, просив не стягувати з відповідача сплачений позивачем судовий збір.
Представника відповідача Кам`янської міської ради у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив проводити судовий розгляд за відсутності представника відповідача, поклався на розсуд суду підчас винесення рішення.
Виходячи з наведеного, суд ухвалив провести судове засідання за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Вислухавши позивача, представника позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні обставини.
В судовому засіданні встановлено, що позивача ОСОБА_1 включено до переліку членів МЖК металургійного комбінату імені Ф.Е Дзержинського на отримання житлової площі разом з дружиною ОСОБА_7 та сином ОСОБА_3 , а саме квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Архівним витягом Архівного управління Кам`янської міської ради від 04.02.2020 року № М-35/02-13 (а.с. 9).
Як вбачається з особового рахунку № НОМЕР_1 у квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 10) з 07 липня 1992 року зазначені три особи, які проживали у цій квартирі: позивач, його дружина та син. Позивача зазначено квартиронаймачем, підстава заселення ордер № 443 від 05 травня 1992 року. З 18 грудня 2001 року позивач вибув з цієї квартири, його дружина ОСОБА_4 стала основним квартиронаймачем.
Згідно акту про проживання від 28 січня 2020 року ОСББ "Алмаз-2016" (а.с. 11), складеного за участі сусідів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , позивач ОСОБА_1 проживав у квартирі по АДРЕСА_3 , з 1992 по 2001 рр. та з 2003р. по теперішній час.
За наданої позивачем довідки про склад сім`ї ОСББ "Алмаз-2016" (а.с. 14) вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 0 осіб, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 зняті з реєстрації у зв`язку зі смертю. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наданими позивачем свідоцтвами про їх смерть (а.с. 12,13)
05.02.2020 року позивач звернувся до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради для реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 , але йому було відмовлено, оскільки позивачем не було надано документів, що підтверджують право на проживання у цій квартирі (а.с. 15).
Допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив, що ордер на заселення в квартиру АДРЕСА_1 ним було отримано у 1992 році. З цього ж періоду він почав проживати у цій квартирі зі своєю родиною. Приблизно з 2000 року припинив проживання у цій квартирі, повернувся проживати до родини в квартиру у 2003 році і проживає в ній по теперішній час. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Свідок ОСОБА_8 , в судовому засіданні пояснила, що її квартира знаходиться поверхом вище над квартирою АДРЕСА_1 . Вона підтверджує, що позивач по справі проживає у цій квартирі з 1992 року, яку отримав по ордеру. Приблизно у 2000 році позивач пішов з родини та припинив проживання. Повернувся проживати у цю квартиру у 2003 році, проживав з дружиною і сином та проживає по сьогоднішній день. Вона пам`ятає цю родину, оскільки вони декілька разів дуже шумно робили ремонт і вона не одноразово зверталася до ОСОБА_11 з приводу шуму. Дружина позивача вела аморальний спосіб життя, вживала алкогольні напої, з чого як їй відомо у 2001 році позивач з нею розлучився. Вихованням дитин займався позивач, позивач з дружиною часто сварилися, останні роки ОСОБА_12 з дитиною проживав у квартирі, а дружина проживала окремо від них на дачі та там і померла, а потім помер і їх син.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що мешкає в квартирі АДРЕСА_4 в одному під`їзді з позивачем у будинку АДРЕСА_5 . Підтвердила, що позивач тривалий час проживає у квартирі АДРЕСА_6 , вона його постійно зустрічала у під`їзді будинку. Знає, що він заселився до будинку, ще до 2000 року.
Свідок ОСОБА_14 , який мешкає в квартирі АДРЕСА_7 , пояснив, що проживає в одному під`їзді з позивачем у будинку АДРЕСА_5 . Підтвердив, що позивач до 2000 року проживав у квартирі АДРЕСА_6 , потім декілька років він його не бачив. Приблизно з 2003-2004 року позивач постійно мешкає в квартирі АДРЕСА_1 . Як йому відомо квартиру отримував ОСОБА_11 .
Згідно оглянутого в судовому засіданні наданого представником позивача - адвокатом Деміновим О.І. листа-відповіді на адвокатський запит від Архівного управління Кам`янської міської ради за вих.№ 01-16/257 від 01.07.2020 року, вбачається, що копія ордеру на квартиру АДРЕСА_1 не зберіглася, через, що вказаною установою надано Список робітників Дніпровського металургійного комбінату ім. Ф.Е. Дзержинського на отримання житлової площі в будинку АДРЕСА_5 , затверджених протоколом від 07.04.1992 року № 50 спільного засідання дирекції, профспілкового комітету Союзу молоді Дніпровського металургійного комбінату ім. Ф.Е. Дзержинського (а.с. 49-50).
Таким чином, як встановлено судом під час розгляду справи, в судовому засіданні знайшли свого підтвердження ті обставини, що позивач на підставі ордеру отримав право на проживання і заселився у квартиру АДРЕСА_1 , проживав у цій квартирі з 1992 року по 2000 рік та з 2003 року по теперішній час зі згоди зареєстрованих в квартирі членів його сім`ї, тому позивач ОСОБА_1 весь цей час на законних підставах користування спірною квартирою.
Згідно ст. 41 Конституції України, громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права комунальної власності відповідно до закону, а згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло.
Згідно ч. ч. 1-5 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із реєстрацією місця проживання, положення ст. 6 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Згідно з ст. 6 вищезазначеного Закону України, для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу "Кривіцька та Кривіцький проти України" (№ 8863/06) 2 грудня 2010 року, установив порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло, останні були позбавлені процесуальних гарантій.
Міжнародною судовою установою встановлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу.
Також відповідно до рішення Дніпродзержинської міської ради від 26.02.2016 № 101-05/VII «Про здійснення повноважень у сфері реєстрації місця проживання фізичних осіб», на адміністрації Баглійського, Дніпровського та Заводського районів покладено повноваження щодо виконання функцій і обов`язків органу реєстрації фізичних осіб за місцем проживання/перебування.
Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає документи, що підтверджують право на проживання в житлі, серед яких визначено і рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи.
Згідно пп. 5, 6 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських ради належить ведення обліку відповідно до закону, житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Користування жилим приміщенням у будинках державності громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення, що передбачено ст. 61 Житлового кодексу України, згідно якої предметом договору найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається із однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.
Відповідно до ст. 64 Житлового Кодексу України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем всіма правами та несуть всі обов`язки, що витікають із договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за обов`язками, що витікають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ст. 65 Житлового Кодексу України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Відповідно до роз`яснень наданих у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. У той же час відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.
Вирішуючи питання про задоволення позову, суд виходить з того, що позивач був членом сім`ї основного квартиронаймача ОСОБА_4 та їх сина ОСОБА_3 , які на даний час померли. За поясненнями дпитаних свідків, позивач зі згоди зареєстрованих у спірній квартирі осіб мешкав як член їх родини з 2003 року по день їх смерті. Судом також з`ясовано, з яких причин позивач не був зареєстрований у спірній квартирі, оскільки між ним і основним квартиронаймачем була домовленість на його безперешкоде проживання у квартирі. З пояснень позивача та свідків випливає, що проживання позивача обумовлено його правом користування спірним жилим приміщенням у правовому статусі члена сім`ї наймача. У зв`язку з чим, позивач правомірно набув права користування спірним житлом та підставно звернувся з цим позовом.
Керуючись ст. ст. 4, 13, 76-89, 247, 258-265, 272-279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_8 , до Кам`янської міської ради, , юридична адреса: площа Петра Калнишевського, будинок 2, місто Кам`янське , 51931, про визнання права користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для реєстрації його у вказаній квартирі та внесення відповідних змін до особового рахунку.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 09 липня 2020 року.

Суддя Я.В. Замкова