Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/6662/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О. В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

13.07.2020 року позивач подала вказану заяву, разом з позовною заявою, яка передана судді 14.07.2020 року, в якій просила вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, шляхом накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накласти арешт на автомобіль марки RENAULT модель LODGY, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тип загальний легковий універсал-В, ідентифікаційний номер ( НОМЕР_2 , 2014 року випуску, сірого кольору, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зустрічне забезпечення не застосовувати. Заяву обґрунтовує тим, що 14.07.2001 року вона уклала шлюб із ОСОБА_2 . За час спільного проживання в період шлюбу, а саме: 21.03.2006 року ними було за спільні кошти придбано квартиру АДРЕСА_1 , шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири від 21.03.2006 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої Білоцерківської нотаріальної контори Білик О.Г., квартира зареєстрована на ім`я відповідача. Також, під час перебування у шлюбі, за спільні кошти, було придбано автомобіль марки «RENAULT», модель «LODGY», 2014 року випуску, який 24.12.2014 року зареєстровано за відповідачем. На даний час, впродовж більш як півроку, вона з відповідачем проживають окремо, разом з цим у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області знаходиться позов про розірвання їхнього з відповідачем шлюбу (справа № 357/5979/20, суддя Цукуров В.П.). З відповідачем вони неодноразово спілкувались про поділ майна, однак згоди так і не дійшли, оскільки він вважає, що спірні квартира та автомобіль повністю належать йому і вона до них ніякого відношення не має. В свою чергу вона вважає, що відповідно до чинного законодавства їй на праві власності належить 1/2 частина спірної квартири та ? частина спірного автомобіля. У зв`язку з викладеним, з метою захисту її порушених прав, у неї виникла необхідність звернутись до суду із даним позовом. З моменту ознайомлення відповідача з позовними вимогами існує реальна загроза утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки з жовтня 2019 року між нею та відповідачем виникають сварки та відповідач весь час погрожує їй продати спірну квартиру та спірний автомобіль. Крім того, саме у відповідача зберігаються оригінали договору купівлі-продажу квартири та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, де він записаний єдиним власником. Тому, вважає, що на даний час існує реальна загроза, у вигляді можливості відчуження відповідачем спірного майна третім особам, що може утруднити виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, а незабезпечення позовних вимог на даній стадії розгляду справи може ускладнити подальший розгляд справи по суті, та може позбавити її ефективного способу захисту своїх прав та інтересів. Вид забезпечення позову відповідає позовним вимогам, оскільки заявлені вимоги про поділ спільного майна подружжя. Також, своєю заявою вона просить суд на час розгляду справи накласти арешт на вищезазначене спільне майно подружжя, оскільки вважає, що саме такий захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та не спричинить збитків для відповідача, тому, що заходами забезпечення позову відповідач не обмежується у самостійному користуванні спірним майном (не порушуються його права); заходами з забезпечення позову не вирішується спір по суті; заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті; можливо зробити висновок, що заявлений вид забезпечення позову відповідає обсягу позовних вимог та не порушує баланс інтересів позивача та відповідача, а лише збереже спірне майно для поділу його судом.

При вирішенні питання щодо забезпечення позову суд виходить з наступного.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Пункт 1 частини 1ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові №6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Так, згідно договору купівлі-продажу квартири від 21.03.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Білик О.Г., та інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №213317391 від 20.06.2020 року, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначений власником спірної квартири.

Також, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказаний власником спірного автомобіля марки RENAULT модель LODGY, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тип загальний легковий універсал-В, ідентифікаційний номер ( НОМЕР_2 , 2014 року випуску, сірого кольору.

Враховуючи, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог (поділ спільного майна подружжя, а саме спірної квартири), суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно існує спір щодо права власності на вказане майно і невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Спосіб забезпечення позову, про застосування якого просить заявник, є співмірним, оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру та автомобіль, жодним чином не позбавляє власника права володіння ними. Також, арешт на квартиру та автомобіль ніяким чином не впливає на будь-чиє право користування вказаним майном.

Крім того, згідно п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Або згідно положень ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком, лише, збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті та ніяким чином не зумовить фактичного вирішення спору по суті. А у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ст. 158 ЦПК України).

Отже, суд враховує розумність та співрозмірність обмеження права власності, враховує наслідки арешту майна, правову підставу для арешту майна, характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів та виходить з висунутих у цій справі позовних вимог, оскільки невжиття таких заходів може призвести до утруднення чи невиконання можливого рішення суду, а тому вважає, що вимога про накладення арешту на зазначену квартиру та автомобіль, підлягає до задоволення.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України, оскільки з матеріалів справи вбачається, що предметом спору між сторонами є вирішення питання про право власності саме на те нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт, унеможлививши тим самим його відчуження до вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Накласти арешт на автомобіль марки RENAULT, модель LODGY, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тип загальний легковий універсал-В, ідентифікаційний номер ( НОМЕР_2 , 2014 року випуску, сірого кольору.

Стягувач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ).

Боржник: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала складена 15.07.2020 року.

СуддяО. В. Бондаренко