Постанова

Іменем України

30 червня 2020 року

м. Київ

справа № 278/3495/15-ц

провадження № 61-10302св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - Новогуйвинська селищна рада Житомирського району Житомирської області,

відповідачі: Комунальне підприємство Житомирської районної ради Житомирської області «Агроводсервіс», ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 ,

розглянув попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області на постанову Апеляційного суду Житомирської області від 26 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Талько О. Б., Коломієць О. С., Шевчук А. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У листопаді 2015 року Новогуйвинська селищна рада Житомирського району Житомирської області (далі - Новогуйвинська селищна рада) звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства Житомирської районної ради Житомирської області «Агроводсервіс» (далі - КП «Агроводсервіс»),

ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , про визнання недійсними рішення про приватизацію та свідоцтва про право власності на житло.

На обґрунтування позовних вимог Новогуйвинська селищна рада посилалася на такі обставини. У 2013 році позивачу стало відомо про вибуття квартири АДРЕСА_1 з житлового фонду Новогуйвинської селищної ради за відсутності законних на те підстав та з порушенням передбаченої законодавством процедури. Уповноваженим органом на приватизацію цієї квартири було КП «Агроводсервіс». 15 вересня 2010 року ОСОБА_4 подав заяву до керівника відділу приватизації щодо приватизації вищевказаної квартири, що за своїм характером та змістом є правочином. На підставі розпорядження КП «Агроводсервіс» від 21 вересня 2010 року № 4798 цього ж дня на ім`я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на житло. Позивач зазначав, що у спірному випадку не було вільного волевиявлення ОСОБА_4 на приватизацію вказаного житла, оскільки останній хворів на психічні розлади здоров`я та перебував під наглядом у Житомирській обласній психіатричній лікарні № 1.

У зв`язку з наведеним позивач просила суд: визнати недійсним та скасувати розпорядження і свідоцтво про право власності на житло від 21 вересня 2010 року № 4798 про безоплатну передачу у власність квартири АДРЕСА_1 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 січня 2014 року індексний номер 9882601 та право власності на вказану квартиру, що зареєстроване за ОСОБА_1 .

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсними та скасовано розпорядження від 21 вересня 2010 року № 4798 про приватизацію та свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно з висновком додаткової судово-психіатричної експертизи від 19 травня 2017 року ОСОБА_4 мав виражене порушення емоційно-вольової сфери та порушення соціальної адаптації, тому він на момент підписання заяви щодо приватизації вказаної квартири 15 вересня 2010 року з огляду на своїй психічний стан не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, такий правочин підлягає визнанню недійсним на підставі частини першої статті 225 ЦК України.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 26 грудня 2017 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у висновку додаткової судово-психіатричної експертизи від 19 травня 2017 року експерти не зробили висновок про абсолютну неспроможність

ОСОБА_4 розуміти значення своїх дій та керувати ними станом на 15 вересня 2010 року, тому висновок судово-психіатричної експертизи від 09 серпня 2016 року № 272-2016, який узгоджується з іншими доказами у справі, а саме: медичною документацією, актом судово-психіатричної експертизи від 27 квітня 2005 року, є обґрунтованим, а позовні вимоги є безпідставними.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У січні 2018 року Новогуйвинська селищна рада звернулася до Верховного Судуіз касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Апеляційного суду Житомирської області від 26 грудня 2017 року, рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2017 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок Київського міського центру судово-психіатричної експертизи від 19 травня 2017 року № 315 є обґрунтованим, повним, містить відповіді на всі поставлені перед експертами питання, які є конкретними та категоричними, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на момент написання заяви щодо приватизації вказаної квартири 15 вересня 2010 року ОСОБА_4 з огляду на свій психічний стан не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Натомість апеляційний суд помилково скасував правильне по суті рішення.

У травні 2018 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому він просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у січні2018 року, тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 . Зазначена квартира перебувала на обслуговуванні КП «Агроводсервіс».

15 вересня 2010 року ОСОБА_4 звернувся до керівника органу приватизації із заявою про передачу йому у приватну власність зазначеної квартири.

На підставі розпорядження КП «Агроводсервіс» від 21 вересня 2010 року за № 4798 на ім`я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

У вказаній квартирі з 28 вересня 2010 року зареєстрована ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2013 року за ОСОБА_1 визнано право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті його племінника

ОСОБА_4 .

Відповідно до частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Підставою для визнання правочину недійсним у порядку, передбаченому частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України 2004 року зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи від 27 квітня 2005 року, проведеної в межах кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , останній станом на 31 березня 2005 року, а також на момент проведення вказаної експертизи міг давати звіт своїм діям та керувати ними, примусових заходів медичного характеру не потребував (т. 1, а. с. 48).

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 09 серпня 2016 року № 272-2016 на момент написання заяви, 15 вересня 2010 року,

ОСОБА_4 міг давати звіт своїм діям та керувати ними. При цьому експерти зазначили, що на момент написання вказаної заяви ОСОБА_4 мав ознаки легкої розумової відсталості з емоційно-вольовою нестійкістю внаслідок пологової черепно-мозкової травми. Проте ступінь розумової відсталості та емоційно-вольових порушень у нього на той час не був настільки виражений, щоб він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т. 1, а. с. 95-97).

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи від 19 травня 2017 року № 315 ОСОБА_4 на період написання заяви щодо приватизації квартири (15 вересня 2010 року) страждав на органічне ураження головного мозку поєднаного генезу (резидуально-органічного, інтоксикаційного) з помірним інтелектуально-мнестичним зниженням, ускладненим синдромом залежності від алкоголю, з вираженими розладами особистості та поведінки, та на момент написання заяви щодо приватизації квартири за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (т. 2, а. с. 8-13).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, урахувавши висновок судово-психіатричної експертизи від 09 серпня 2016 року № 272-2016, у сукупності з іншими доказами, давши критичну оцінку висновку судово-психіатричної експертизи від 19 травня 2017 року № 315, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів наявності підстав для визнання рішення про приватизацію та свідоцтва про право власності на житлонедійсними та не надав належних доказів на підтвердження того, що у момент написання заяви щодо приватизації квартири ОСОБА_4 не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням указаної норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність рішення суду, яким надано належну оцінку всім обставинам справи, аргументи учасників справи перевірено, а зводяться в основному до переоцінки доказів, що відповідно до правил частини першої статі 400 ЦПК України не належать до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Житомирської області від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний