ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/196/18Головуючий у 1-й інстанції Гудима І.В.
Провадження № 22-ц/817/312/20 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря -Кантицької О.І.

та сторін - представника ОСОБА_1 адвоката Фльорків О.В., апелянта ОСОБА_2 та його адвоката Майки А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 598/196/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2019 року, ухваленого суддею Гудима І.В., повний текст рішення складено 26 грудня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Фльорків Олександр Володимирович до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

у лютому 2018 року ОСОБА_3 від імені та в інтересах якої діє адвокат Фльорків О.В. звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову посилається на те, що під час шлюбу з відповідачем ними спільно було придбано майно, а саме: вантажний автомобіль RENAULT MAGNUM 440, 2003 року випуску, котрий зареєстрований за ОСОБА_2 04.11.2015 року; причіп SCHMITZ SFG 24 , 2001 року випуску, котрий зареєстрований за ОСОБА_2 08.09.2015 року; - вантажний автомобіль RENAULT MAGNUM АЕ 440 , 2000 року випуску, котрий зареєстрований за ОСОБА_2 21.07.2012 року; причіп KOGEL SN 24, 1995 року випуску, котрий зареєстрований за ОСОБА_2 21.07.2012 .

В даний час, відповідно до вимог ст. ст. 60, 71 СК України (після уточнення ціни позову) просить визнати за нею право власності на: автомобіль вантажний RENAULT MAGNUM 440, 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 та напівпричіп KOGEL SN 24, 1995 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , котрі зареєстровані за ОСОБА_2 відповідно 08.09.2015 року та 21.07.2012 року.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

В порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнано за ОСОБА_1 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) право власності на автомобіль RENAULT 440.18 SZM MAGNUM, 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_8 , котрий зареєстрований за ОСОБА_2 04.11.2015 року; напівпричіп KOGEL SN 24 P , 1995 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , котрий зареєстрований за ОСОБА_2 21.07.2012 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) в користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_10 ) 8285 гривень в рахунок компенсації різниці вартості часток у спільній сумісній власності подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_10 ) в користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) судові витрати у розмірі 4394 гривень 72 копійок сплаченого судового збору, 13728 гривень сплачених коштів за проведення судової автотоварознавчої експертизи за №671/672/673/674/18-22 від 11.09.2018 року, та 5000 гривень витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.

Скасовано заходи забезпечення позову, що вжиті відповідно до ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 14 лютого 2018 року, а саме арешт на транспортні засоби: автомобіль RENAULT MAGNUM 440, 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , котрий зареєстрований за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_10 , місце проживання АДРЕСА_2 ) 04.11.2015 року; напівпричіп SCHMITZ SFG 24, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_11 , реєстраційний номер НОМЕР_12 , котрий зареєстрований за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_10 , місце проживання АДРЕСА_2 ) 08.09.2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Збаразького районного суду від 16 грудня 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції визначив спірне майно об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ігноруючи те, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу сумісної власності подружжя.

Так, відповідачем наведено доводи того, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , були укладені договори безвідсоткової позики від 18.07.2012 року та від 02.09.2015 року, відповідно до яких ОСОБА_4 передає у власність ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 10000 Євро та 15000 Євро, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві такі ж суми грошових коштів в обумовлений договорами строки до 01.01.2016 року та до 01.09.2016 року, що підтверджується розписками від 18.07.2012 року та 02.09.2015 року.

На даний час зобов`язання за даними договорами позики не виконані. Збаразьким районним відділом ДВС Південо-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснюється примусове виконання виконавчого листа 607/3973/18, виданого Тернопільським міськрайонним судом про стягнення із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 787250 грн.

ОСОБА_4 у разі не повернення боргу зможе задовольнити свої вимоги за рахунок звернення стягнення на спірне майно. Тому цивільну відповідальність по зобов`язаннях, які виникли відповідач повинен нести солідарно із позивачем і у разі неможливості виконати ці зобов`язання, сторона відповідача вважає, що вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок вищевказаного майна.

Суд першої інстанції зазначив, що не доведено тих обставин, що вищевказане спірне майно було придбано саме за кошти, які він отримав, як позику, від ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_1 у даній справі не довела, що в 2012 році в сім`ї були необхідні кошти на придбання транспортних засобів, а тому слід вважати, що опосередковано визнала відсутність таких коштів у сім`ї в період набуття майна.

Представник ОСОБА_1 адвокат Фльорків О.В. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , у якому зазначив, що усе майно, заявлене до поділу, набулося сторонами за спільні кошти подружжя, та з метою використання такого майна, в тому числі і майна комерційного призначення, в інтересах сім`ї, а тому є об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Навпаки, позивач стверджує про придбання майна під час зареєстрованого шлюбу та про належність їм із апелянтом транспортних засобів на праві спільної сумісної власності, а відтак питання про спростування визначеної ст. 60 СК України презумпції спільної сумісної власності ОСОБА_1 не порушує та зазначену презумпцію не спростовує. Відповідно, посилання на не доведення позивачем наявності у колишнього подружжя коштів для придбання транспортних засобів, є безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи та предмету доказування у справі.

Обставина укладення апелянтом та ОСОБА_4 договорів позики не в інтересах сім`ї, встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили - постановою Тернопільського апеляційного суду від 28 травня 2019 року в цивільній справі № 607/3973/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами позики та не підлягала доказуванню при розгляді даної справи про поділ майна подружжя.

Разом з тим, вважаємо, що суд першої інстанції на підставі оцінених у справі доказів обґрунтовано не погодився з доводами апелянта про те, що саме отримані за договорами позики кошти були використані для сплати за придбані автомобілі та причепи.

Так, наявними у справі письмовими доказами, зокрема, листом від 25.10.2018 р. № 10589/3.1-03-25 Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, підтверджується продаж транспортних засобів RENAULT MAGNUM АЕ 440, 2000 р.в. та причіпа НОМЕР_13 , 1995 р.в. на прилюдних торгах згідно протоколу № 20-0025/12 від 04.07.2012 р.

Відтак, транспортні засоби RENAULT MAGNUM АЕ 440, 2000 р.в., та причіп НОМЕР_13 , 1995 р.в., котрі зареєстровані за ОСОБА_2 21.07.2012 p., фактично придбані подружжям задовго до укладення договору позики (між фізичними особами, безпроцентної) від 18.07.2012 p. та придбання даних транспортних засобів на прилюдних торгах 04.07.2012 року та до укладення договору позики (між фізичними особами, безпроцентної) від 18.07.2012 р. та розписки від 18.07.2012 p., спростовує факт використання ОСОБА_2 коштів в сумі 10000,00 Євро за даним договором позики для придбання ним даних транспортних засобів та спростовує надані свідками показання щодо зазначеної обставини.

Крім того, датою придбання ОСОБА_2 транспортного засобу - причіпа SCHMITZ SFG 24, 2001 р.в., є 01 вересня 2015 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи та витребуваними судом у Регіонального сервісного центру МВС України в Тернопільській області письмовими доказами, а саме довідкою-рахунком Серія ААЕ № 202046 , виданою 01 вересня 2015 року TOB «Автолюкс Костопіль», обліковою карткою № 71415789 від 01.09.2015 р. та відомостями, зазначеними у заяві № 71808955 від 08.09.2015 р.

Відтак, придбання транспортного засобу - причепа SCHMITZ SFG 24, 2001 р.в., ще 01.09.2015 р. та до укладення договору безпроцентної позики грошей від 02.09.2015 р., спростовує факт використання ОСОБА_2 коштів в сумі 15000,00 Євро за даним договором позики для придбання ним даного транспортного засобу та спростовує надані свідками показання щодо зазначеної обставини.

Враховуючи наведені та встановлені судом першої інстанції обставини, судом зроблено обґрунтований висновок, за яким, наведені письмові докази вказують, що майно було придбано раніше, ніж укладалися договори позики, що спростовує показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не має підстав вважати, що вони придбані за кошти, отримані в позику від ОСОБА_4 .

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його адвокат Майка А.Б. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній.

Представник ОСОБА_1 адвокат Фльорків О.В. апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, зіславшись на пояснення, викладені у відзиві.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що спірні автомобілі з причіпами є спільною сумісною власністю подружжя, а тому їх частки про поділі є рівними.

Однак з таким висновком суду не погоджується колегія.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі в період з 2008 по 2018 роки (свідоцтво про шлюб, видане повторно Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області серії НОМЕР_15 від 11.08.2016 року, т.1, а.с.9).

В шлюбі у них народилася донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження, видане повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Збаразького районного управління юстиції Тернопільської області серії НОМЕР_16 від 03.03.2009 року, т.1,а.с.10), яка проживає із батьком.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 57 СК України - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

В позовній заяві ОСОБА_1 (після укладення нового шлюбу, а.с.202), посилається на те, що під час її спільного проживання із ОСОБА_2 були придбані транспортні засоби, а саме: автомобіль RENAULT 440.18 SZM MAGNUM, 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , напівпричіп SCHMITZ SFG 24, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_11 , реєстраційний номер НОМЕР_12 , автомобіль RENAULT АЕ 440 MAGNUM, 2000 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_17 , реєстраційний номер НОМЕР_18 ,; напівпричіп KOGEL SN 24Р, 1995 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , котрі зареєстровані за ОСОБА_2 відповідно 04.11.2015 року, 08.09.2015 року та 21.07.2012 року, що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_19 , НОМЕР_28 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 (т.1, а.с. 27, 28).

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 671/672/673/674/18-22 від 11.09.2018 року ринкова вартість транспортних засобів на день проведення експертизи становить:

- автомобіля RENAULT 440.18 SZM MAGNUM, 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 - НОМЕР_23 гривень;

- напівпричіпа SCHMITZ SFG 24, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_11 , реєстраційний номер НОМЕР_24 гривень;

- автомобіля RENAULT АЕ 440 MAGNUM, 2000 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_17 , реєстраційний номер НОМЕР_18 - НОМЕР_25 гривень;

- напівпричіпа KOGEL SN 24Р, 1995 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 - 77844 гривні ( т.1, а.с.131-155).

Відповідно до договору позики від 18 липня 2012 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 10000 євро для придбання вантажного автомобіля із причіпом з метою використання його у підприємницькій діяльності, а позичальник зобов`язується повернути отриману суму до 01 січня 2016 року, розписка про отримання вказаних коштів (т.1, а.с.61,62).

02 вересня 2015 року ОСОБА_4 , як фізична особа, та ОСОБА_2 , як фізична особа-підприємець, передав, а останній отримав 15000 євро, позика пов`язана із здійсненням підприємницької діяльності для придбання вантажного автомобіля з причіпом, а позичальник зобов`язується повернути отриману суму до 01 вересня 2016 року, розписка про отриману суму (т.1, а. с. 63, 64).

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 28 травня 2019 року скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 січня 2019 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 коштів за договорами позики від 18 липня 2012 року та 02 вересня 2015 року на суму 25000 євро, мотивуючи тим, що договори позики укладено не в інтересах сім`ї, що не створює солідарного обов`язку для ОСОБА_1 , як одного з подружжя (т.1, а.с. 251-254).

Постанова Тернопільського апеляційного суду від 28.05.2019 року набрала законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не вставлено законом.

Збаразьким районним відділом ДВС Південно-західного міжрегіонального управління МЮ здійснюється примусове виконання виконавчого листа № 607/3973/18, виданого Тернопільським міськрайонним судом про стягнення із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 787 250 грн (виконавче провадження № 59613674 від 26.07.2019 року), що не заперечується представником ОСОБА_1

ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа - підприємць у 2015 році. При тому, що підприємницькою діяльністю почав займатись ще у 2012 році (він водій по перевезенню вантажу, а ОСОБА_1 - шукала клієнтів по телефону), що сторонами не оспорюється.

Матеріали справи не містять доказів щодо наявності у подружжя спільних коштів для придбання автомобілів як у 2012 році, так і у 2015 році.

Згідно п. п. 23, 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до положень статей 57, 61 СК України, ст. 52 ЦК України - майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності.

ОСОБА_1 з таким позовом не зверталась.

Відповідно до ст .19 Закону України "Про автомобільний транспорт" транспортні засоби, в тому числі легкові автомобілі, підлягають державній реєстрації, яка здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так п. 6 Правил державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою КМУ від 07 вересня 1998 року № 1388 передбачено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС або через центри надання адміністративних послуг.

Згідно п. п. 7, 8 зазначених Правил власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов`язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на території України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; вантажна митна декларація або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу.

В пункті 8 Порядку наведено перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, якими є: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою (за її наявності); договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою та скріплені печаткою (за її наявності), а у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем.

Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах МВС, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в уповноважених органах МВС. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих в уповноважених органах МВС, не допускається.

Отже, перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в уповноваженому органі МВС.

Законодавчо визначено спеціальний порядок реєстрації відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах.

Продаж транспортного засобу передбачає: зняття з обліку транспортного засобу, відповідне оформлення договору купівлі-продажу відносно нього, реєстрацію автомобіля за новим власником та отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

ОСОБА_1 в позовній заяві зазначає те, що транспортні засоби RENAULT АЕ 440 MAGNUM, 2000 року випуску та - напівпричіпа НОМЕР_26 , 1995 року випуску року, придбані апелянтом на прилюдних торгах, які відбулись 04.07.2012 року, тобто за кошти ще до укладення договору позики від 18.07.2012 року, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки із листа головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 25.10.2018 року № 10589/3.1-03-25 (на який посилається позивачка) вбачається, що дані транспортні засоби продані на прилюдних торгах згідно протоколу № 20-0025/12 від 04.07.2012 року, однак встановити особу переможця на даних торгах, за якою були зареєстровані реалізовані транспортні засоби не має можливості.

Дані транспортні засоби зареєстровані за ОСОБА_9 тільки 21.07.2012 року, тобто після отримання коштів згідно договору позики та розписки від 18.07.2012 року, укладених між апелянтом та ОСОБА_4 . В матеріалах справи відсутні докази про те, що ці траспортні засоби були придбані ОСОБА_2 на прилюдних торгах саме 04.07.2012 року.

Крім того, ОСОБА_1 стверджувала, що ці автомобілі придбавались подружжям за кошти отриманні в позику від її тітки. Однак матеріали справи таких доказів не містять.

Що ж стосується пояснень ОСОБА_1 щодо придбання напівпричіпа SCHMITZ SFG 24, 2001 року випуску, яке відбулось як вона вважає 01.09.2015 року (заява № 71808955 від 08.09.2015 року), тобто до написання розписки від 02.09.2015 року, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки як вбачається із облікової картки № 71415789 від 01.09.2015 року ОСОБА_10 , як власник, знімає даний транспортний засіб із обліку для продажу, а реєстрація напівпричепа відбулась 08.09.2015 року, що свідчить про те, що кошти отримані від договору позики від 02.09.2015 року ОСОБА_2 (в період між зняттям із реєстрації та до оформлення права власності) були передані попередньому власнику автомобіля, тому право власності на даний транспортний засіб виникає з моменту їх реєстрації, тобто 08.09.2015 року.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 ні у 2012, ні в 2015 роках не оспорювала реєстрацію транспортних засобів за ОСОБА_2 . Таким чином, постановою Тернопільського апеляційного суду від 28.05.2019 року доведено факт позичання ОСОБА_2 коштів в сумі 25000 Євро, що становить по рішенню суду 787 250 грн, для придбання спірних автомобілів із причіпами не в інтересах сім`ї, а сам факт придбання цього майна під час перебування у шлюбі не є підставою для визнання його спільним майном подружжя. Коштів спільних у подружжя для придбання цих транспортних засобів ні у 2012, ні у 2015 році не було. Доказів про те, що дані транспортні засоби придбані за інші, крім цих позичених ОСОБА_2 особисто коштів, матеріали справи не містять. В зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що дані автомобілі придбані ОСОБА_2 за власні кошти для здійснення підприємницької діяльності і є його особистим майном.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення не відповідає нормам матеріального права, а тому підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати в сумі 6592,08 грн покласти на ОСОБА_1 за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Згідно до вимог ч.1 ст. 158 ЦПК України скасуванню підлягають заходи забезпечення позову, накладенні ухвалою Збаразького районного суду від 14 лютого 2018 року в накладенні арешту на транспортні засоби RENAULT MAGNUM 440, 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 та напівпричіпа напівпричіпа SCHMITZ НОМЕР_27 , 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_11 , реєстраційний номер НОМЕР_12 , зареєстровані за ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_10 , прож. АДРЕСА_2 ).

З метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину до 31 липня 2020 року, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", із змінами внесеними Постановою КМУ №239 від 25 березня 2020 року.

Відповідно до пункту 3 Розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України, із змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Фльорків Олександр Володимирович до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_7 , прож. АДРЕСА_1 ) в користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_10 , прож. АДРЕСА_2 ) судові витрати в сумі 6592,08 грн за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 липня 2020 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак