Дата документу 09.07.2020
Справа № 937/9839/19
Провадження № 2/937/904/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Горбачової Ю.В.,

з секретарем с/з - Мазуріною О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, за участю третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права власності за набувальною давністю, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною власністю на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 24 вересня 1949 року за № 2139.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В., від 23 липня 2003 за р.№ 5289, належить 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Інша 1/3 частина вказаного будинку належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 24 вересня 1949 року за № 2139, виданого міськкомунгоспом виконавчого комітету Мелітопольської міської ради депутатів трудящих Запорізької області. Придбавши вказані 2/3 частини вказаного будинку у ОСОБА_5 у 2003 році, він переїхав до нього та став постійно проживати та доглядати за ним в цілому. Будинок розрахований на одного господаря і має лише один вхід. ОСОБА_5 повідомила йому про те, що господар 1/3 частини будинку давно помер, після нього спадщину по закону не прийняли, а вона є спадкоємцем за заповітом. Весь час з моменту придбання будинку, а це 16 років, він господарює у ньому один, ніхто майнових прав на нього у цей час не заявляв. Будь які співвласники або спадкоємці ніколи не повертались до будинку, не доглядали за ним, ніколи не користувались вказаним будинком, та не заперечували щоб він проживав у цілому будинку та робив в ньому ремонт. За весь час проживання у вказаному будинку він зробив у ньому ремонт, змінив вікна двері, поли, перекрив дах. Всі дії по ремонту стосувались всього будинку. Будинок є придатним до проживання тільки через те, що позивач постійно за ним доглядав. Таким чином, він добросовісно, відкрито та безперервно більше 16 років володіє цілим житловим будинком, у тому числі 1/3 частиною будинку, що належить ОСОБА_4 . Починаючи з 2003 року, у повному обсязі сплачує комунальні платежі, здійснює обслуговування будинку в цілому, як капітальний так і поточний ремонт всього будинку. Він посадив фруктовий сад, доглядає за городом. Його особисте володіння вказаним будинком є очевидним для третіх осіб. Всі сусіди що проживають на АДРЕСА_1 (стара назва АДРЕСА_1 ) в м. Мелітополі знають його, як єдиного володільця вказаного будинку. З наведених вище обставин вважає, що він має право набути власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до відповіді Мелітопольського МВ ДРАЦС від 15 листопада 2019 року № 3413.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за їх відсутністю, на задоволенні позову наполягає.

Представник відповідача Мелітопольської міської ради Запорізької області, ОСОБА_6 , у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутності представника по наявним матеріалам у справі.

Треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про час, місце і дату судового засідання були повідомлені належним чином, про поважні причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності від них не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою відео-(звуко)-записувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В. від 23 липня 2003 за р. № 5289, належить 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Інша 1/3 частина вказаного будинку належить на підставі свідоцтва про право власності від 24 вересня 1949 року за № 2139, виданого міськкомунгоспом виконавчого комітету Мелітопольської міської ради депутатів трудящих Запорізької області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією запису акта про смерть № 159 від 26 січня 1985 року та інформацією Мелітопольського МВ ДРАЦС від 15 листопада 2019 року № 3413.

З моменту придбання 2/3 частини будинку, ОСОБА_1 постійно мешкає у всьому будинку, користується усією його площею, в тому числі 1/3 частиною, яка йому не належить, та доглядає за усім будинком в цілому, що підтверджується довідкою з місця проживання від 06 листопада 2019 року, виданою головою квартального комітету № 4 Мелітопольської міської ради Запорізької області.

Судом під час судового розгляду були встановлені можливі спадкоємці померлого співвласника спірної частки вищевказаного будинку, ОСОБА_4 , які були залучені до розгляду справи в якості третіх осіб, - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Однак, вказані особи не надали суду будь-яких доказів прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Також встановлено, що можливі спадкоємці ніколи не користувалися спірною частиною будинку, не здійснювали догляд за його належним станом та не пред`являли будь-яких претензій до позивача щодо користування ним даною частиною будинку.

За час проживання у вищевказаному будинку ОСОБА_1 здійснював ремонтні роботи усього будинку, замінював вікна, двері, підлогу, перекривав дах.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 добросовісно, відкрито та безперервно більше 16 років володіє житловим будинком АДРЕСА_1 , у тому числі 1/3 частиною будинку, належною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою він добросовісно заволодів.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Частиною 4 ст. 344 ЦК України встановлено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

З пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року вбачається, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Відповідно пункту 11 зазначеної вище Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Судом встановлено, що позивач, починаючи з 23 липня 2003 року по теперішній час проживає у будинку АДРЕСА_1 та добросовісно відкрито володіє 1/3 частиною будинку, що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів та продовжує понад 16 років відкрито і безперервно володіти 1/3 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і доказів на спростування даних обставин в судовому засіданні не здобуто, тому суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 344 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 247, 259, 265, 273, 280, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, за участю третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 24 вересня 1949 року за № 2139.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 14 липня 2020 року.

СУДДЯ: Ю.В. Горбачова