Справа № 229/1878/20
Провадження №2/229/980/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 р. м.Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря

судового засідання Гаврилаш Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за липень 2016 року - 5854,46 грн., за серпень 2016 року- 2366,75 грн., за вересень 2016 року- 1191,54 грн., за листопад 2016 року- 119,16 грн., за грудень 2016 року- 1878,46 грн., за січень 2017 року- 4369,00 грн., за лютий 2017 року- 4369,00, за березень 2017 року- 4369,00 грн., всього в сумі 24517,37 грн.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що 27.03.2017 року він був звільнений з ДП "Донецька залізниця" за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. Заборгованість при звільненні не була йому виплачена.

Ухвалою суду від 29.04.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Донецька залізниця», визначено розгляд справи проводити в загальному порядку, призначено підготовче засідання. (а.с.17-20).

Ухвалою суду від 12.06.2020 року закрито підготовче провадження. Призначено судовий розгляд справи (а.с. 35).

В судове засідання сторони не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.28). Представник відповідача причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав.

Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 з 15.04.2016 року займав посаду начальника сектору з атестації зварників відділу технічної діагностики та експертизи дорожнього центру стандартизації, метрології та експертизи ДП "Донецька залізниця" (а.с.7-9).

27.03.2017 року звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с. 9).

Факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в його трудовій книжці. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблено відповідачем. Таким чином, суд вважає, що ДП «Донецька залізниця» є належним відповідачем у справі.

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі ст.ст. 94, 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган мають виплачувати заробітну плату за виконану роботу та не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами та колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці, відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору, а згідно зі ст. 22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», позивач перебувала з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, але при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду з прав людини та нормам діючого законодавства України.

Як вбачається з роз`яснень викладених у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року, до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.

На підтвердження нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачем надані суду розрахункові листки за період з липня 2016 по грудень 2016 року, в яких: за липень 2016 року всього нараховано 5854,46 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за липень 2016 року 3196,48 грн., за серпень 2016 року всього нараховано 2366,75 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за серпень 2016 року 1431,88 грн., за вересень 2016 року всього нараховано 1191,54 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за вересень 2016 року 720,87 грн., за жовтень 2016 року всього нараховано 0,00 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за жовтень 2016 року 0,00 грн., за листопад 2016 року всього нараховано 119,16 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за листопад 2016 року 72,09 грн., за грудень 2016 року всього нараховано 1878,46 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за грудень 2016 року 1136,47 грн.

З огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку, що докази надані позивачем стосовно наявної заборгованості по заробітній платі за липень- грудень 2016 року є належними, допустими, достовірними та достатніми і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Відповідач належними та допустимими доказами, у відповідності зі ст.ст.76-81 ЦПК України, не спростував відомості, наведені у письмових доказах, наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них є недостовірними.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а тому суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до листа Мінсоцполітики від 20.10.2017 року № 262/0/101-17 чіткої форми (виду) повідомлення про розмір заробітної плати нормативно-правовими актами не встановлено.

Як правило, на підприємстві працівнику при виплаті заробітної плати надається розрахунковий лист про дані щодо сум, які належать до виплати працівнику, та відрахувань з них.

Тому суд вважає належними та допустимим доказами надані позивачем розрахункові листки, (які не містять номерів та дат) як повідомлення про розмір заробітної плати, що містять відомості про нараховану заробітну плату.

У зв`язку з вищевикладеним сума заборгованості по заробітній платі становить із розрахунку: за липень 2016 року: 5854,46 грн.(всього нараховано за даними позивача без урахування податків та внесків) + за серпень 2016 року: 2366,75 грн. + за вересень 2016 року: 1191,54 грн. + за жовтень 2016 року: 0,00 грн., за листопад 2016 року: 119,16 грн.+ за грудень 2016 року: 1878,46 грн. = 11410,37 грн. без урахування проведених утримань податків та внесків.

Крім того, згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28.03.2018 року у справі №243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Закон України від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст.47, ст.116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст.116 КЗпП України.

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Проте заробітна плата не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати і жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позивач підтвердив наявність заборгованості відповідача з виплати заробітної плати за період з липня 2016 року по грудень 2016 року в розмірі 11410,37 грн., що підлягає стягненню з відповідача.

Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітні платі за січень 2017 року 4369,00 грн., за лютий 2017 року- 4369,00 грн., за березень 2017 року- 4369,00 грн., то суд вважає за необхідне відмовити.

Ухвалою суду від 29.04.2020 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Витребувано у ДП "Донецька залізниця" (вул. Артема, 68, м. Донецьк) розрахункові листи- табулеграми з січня 2017 року по березень 2017 року про нараховану заробітну плату ОСОБА_1 .

У зв`язку із знаходженням відповідача у м. Донецьк, що є непідконтрольною Українській владі територією, посилання на дану ухвалу для ознайомлення з нею до відповідача було розміщено на офіційному веб- порталі «Судова влада України».

Вимоги ухвали відповідачем не виконано.

Відповідно до ч.10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Суд прийняв рішення здійснити розгляд справи за наявними доказами.

У позові позивач зазначає, що суми по 4369,00 грн. в січні, лютому, березні 2017 року нараховані за його даними, тобто ґрунтуються на припущеннях.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано будь-яких інших доказів, які підтверджують наявність заборгованості відповідача по заробітній платі за січень 2017 року 4369,00 грн., за лютий 2017 року- 4369,00 грн., за березень 2017 року- 4369,00 грн..

З огляду на це, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітні платі за січень 2017 року 4369,00 грн., за лютий 2017 року- 4369,00 грн., за березень 2017 року- 4369,00 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з ДП «Донецька залізниця» на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог (46,54 %) в сумі 391 грн. 31 коп.

Керуючись ст.ст. 4,5,10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265,273,279, 280-282, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає: АДРЕСА_1 , до державного підприємства «Донецька залізниця», що знаходиться за адресою: вул. Артема, 68, м.Дружківка, Донецька область, про стягнення заборгованості по заробітній платі,- задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Донецька залізниця», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі за період з липня 2016 року по грудень 2016 року в сумі 11410 (одинадцять тисяч чотириста десять) грн. 37 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за липень 2016 року в сумі 5854,46 грн. надати до негайного виконання.

Сума заробітної плати визначена без утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Зобов`язати державне підприємство «Донецька залізниця» () здійснити утримання з суми заборгованості по заробітній платі передбачені законом податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з державного підприємства «Донецька залізниця» на користь державного бюджету судові витрати в сумі 391 (триста дев`яносто одна) грн. 31 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання в 30 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Т. Л. Панова