Справа № 296/4344/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Драча Ю.І.,

за участю секретаря Івашко Т.А.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

представника заінтересованої особи Трофімова А.В.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участі заінтересованої особи ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

У травні місяці 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань 200 метрів до місця її проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування; заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, крім спілкування що стосується передачі дитини.

Вимоги заяви мотивовано тим, що заявниця та заінтересована особа перебували у близьких стосунках, від яких у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згодом відносини стали погіршуватися.

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради «Про участь у вихованні та порядок побачення ОСОБА_3 із сином ОСОБА_4 № 661 від 20.06.2018 ОСОБА_3 було визначено порядок побачення із сином ОСОБА_5 : щодня з 10.30 до 12.30 години; щодня з 16.00 до 19.00 години за згодою матері дитини. У разі згоди обох батьків ними може бути визначений додатковий порядок участі у вихованні та побачень батька з дитиною».

Водночас, вказане рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 20.06.2018 № 661, яким було визначено порядок побачень з сином, ОСОБА_3 систематично не дотримувався та умисно порушував: без погодження зі мною забирав ОСОБА_5 з дитячого садка в першій половині дня; по кілька днів не повертав його додому (в цей час ОСОБА_5 ночував у квартирі ОСОБА_3 , в якій разом з ним проживає його дружина ОСОБА_6 та неповнолітній син ОСОБА_7 ); до садочка ОСОБА_5 не водив, тим самим не даючи йому можливості приймати постійну участь у навчально-виховному процесі дитсадка.

Зважаючи на постійні конфлікти з ОСОБА_3 у зв`язку з умисним невиконанням ним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 20.06.2018 щодо порядку побачень із сином ОСОБА_5 , вона звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про визначення місця проживання ОСОБА_5 .

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23.12.2019 по цивільній справі № 296/8374/19 мій позов до ОСОБА_3 , про визначення місця проживання дитини задоволено: місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 визначено з матір`ю, ОСОБА_1 . Вказане рішення суду ОСОБА_3 не оскаржувалось і набрало законної сили.

Крім цього, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28.11.2019 по справі № 296/10102/19 за її позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, яке за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 змінене постановою Житомирського апеляційного суду від 19.02.2020 вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Також, згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради Про участь у вихованні та порядок побачення ОСОБА_3 із сином ОСОБА_4 від 04.03.2020 за № 262, визнано таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 661 від 20.06.2018; визначено ОСОБА_3 порядок побачення із сином ОСОБА_5 щовівторка та щочетверга з 16.30 до 20.30 години, щосуботи з 11.00 до 21.00 години; у разі згоди обох батьків ними може бути визначений додатковий порядок участі у вихованні та побачень батька з дитиною.

Не зважаючи на дані рішення, ОСОБА_3 не виконував їх належним чином та не повертав дитину.

Ухвалою 27.05.2020 року було відкрите провадження у справі та призначено судове засідання.

03.06.2020 року від заінтересованої особи до суду надійшли заперечення на заяву (а.с.51-54).

В судовому засіданні заявниця та її представник підтримали вимоги своєї заяви та просили їх задовольнити.

Заінтересована особа та його представник заперечували проти задоволення вимог ОСОБА_1 і просить відмовити у їх задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, дослідивши всі зібрані у справі докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 350-2, 350-3 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2012 року перебували у близьких стосунках, від яких у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згодом, коли дитині виповнилось 1,5 роки відносини стали погіршуватися.

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради «Про участь у вихованні та порядок побачення ОСОБА_3 із сином ОСОБА_4 № 661 від 20.06.2018 ОСОБА_3 було визначено порядок побачення із сином ОСОБА_5 : щодня з 10.30 до 12.30 години; щодня з 16.00 до 19.00 години за згодою матері дитини. У разі згоди обох батьків ними може бути визначений додатковий порядок участі у вихованні та побачень батька з дитиною».

Водночас, вказане рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 20.06.2018 № 661, яким було визначено порядок побачень з сином, ОСОБА_3 систематично не дотримувався та умисно порушував: без погодження зі мною забирав ОСОБА_5 з дитячого садка в першій половині дня; по кілька днів не повертав його додому (в цей час ОСОБА_5 ночував у квартирі ОСОБА_3 , в якій разом з ним проживає його дружина ОСОБА_6 та неповнолітній син ОСОБА_7 ); до садочка ОСОБА_5 не водив, тим самим не даючи йому можливості приймати постійну участь у навчально-виховному процесі дитсадка.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23.12.2019 по цивільній справі № 296/8374/19 мій позов до ОСОБА_3 , про визначення місця проживання дитини задоволено: місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 визначено з матір`ю, ОСОБА_1 . Вказане рішення суду ОСОБА_3 не оскаржувалось і набрало законної сили.

Крім цього, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28.11.2019 по справі № 296/10102/19 за її позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, яке за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 змінене постановою Житомирського апеляційного суду від 19.02.2020 вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Також, згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради Про участь у вихованні та порядок побачення ОСОБА_3 із сином ОСОБА_4 від 04.03.2020 за № 262, визнано таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 661 від 20.06.2018; визначено ОСОБА_3 порядок побачення із сином ОСОБА_5 щовівторка та щочетверга з 16.30 до 20.30 години, щосуботи з 11.00 до 21.00 години; у разі згоди обох батьків ними може бути визначений додатковий порядок участі у вихованні та побачень батька з дитиною.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявниця через систематичні погрози застосування насильства з боку ОСОБА_3 .

За змістом ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», 3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; 6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; 7) обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; 8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; 9) оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи; 14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; 17) фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя.

Згідно ст.20 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суб`єкти, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, відповідно до компетенції забезпечують надання дієвої допомоги та захисту постраждалим особам з урахуванням основних засад запобігання та протидії домашньому насильству, визначених ст.4 цього Закону. Надання допомоги та захисту постраждалим особам здійснюється, зокрема, за такими напрямами: 4) забезпечення постраждалим особам доступу до правосуддя та інших механізмів юридичного захисту, у тому числі шляхом надання безоплатної правової допомоги у порядку, встановленому ЗУ "Про безоплатну правову допомогу".

Також, за змістом положень ст.21 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», постраждала особа має право на: 1) дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства; 10) звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству; 11) своєчасне отримання інформації про остаточні рішення суду та процесуальні рішення правоохоронних органів, пов`язані з розглядом факту вчинення стосовно неї домашнього насильства, у тому числі пов`язані з ізоляцією кривдника або його звільненням.

У відповідності до ст.24 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать, зокрема: 2) обмежувальний припис стосовно кривдника.

Як зазначено у ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема: постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, оцінюючи пояснення сторін, суд приходить до висновку про те, що заявниця обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявниця дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа ОСОБА_3 . Однак суд задовольняє заяву про видачу тимчасового обмежувального припису частково, оскільки для зустрічі з дитиною потрібно буде приближатися до заявниці.

До такого висновку суд прийшов за результатами оцінки доказів, що містяться в матеріалах справи та пояснень сторін, які вказують на наявність з боку ОСОБА_3 застосування до ОСОБА_1 домашнього насильства.

На переконання суду відповідний обов`язок має бути покладений на заінтересовану особу, що дасть можливість останньому усвідомити свою поведінку та переглянути її по відношенню до матері його дитини.

Відповідно до ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінюючи ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, суд приходить до висновку про необхідність покладення на заінтересовану особу відповідного обов`язку.

Оцінюючи ризики у відповідності до положень ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд також враховує право заявниці у відповідності до ч.5 ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» звернутись із заявою про продовження терміну обмежувального припису та скорочений строк розгляду такої заяви, що визначений ст.350-5 ЦПК України.

За таких умов суд роз`яснює заявниці, що відповідно до положень ч.5 ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», за заявою осіб, визначених ч.1 статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ст.350-7 ЦПК України, за заявою осіб, визначених ст.350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з ч.2ст.350-6 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76-82, 89, 350-1-350-8, 353-355 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 за участі заінтересованої особи ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

- Заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- Заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, крім спілкування що стосується передачі дитини.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ід.н. НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ід.н. НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Суддя Ю. І. Драч

Повний текст рішення виготовлено 09.07.2020 року