Ухвала

08 липня 2020 року

місто Київ

справа № 607/947/17

провадження № 61-9481ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасник справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»

розглянув касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року у складі судді Вийванка О. М. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 09 червня 2020 року у складі колегії суддів: Міщія О. Я., Костів О. З., Храпак Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»

(далі - ПрАТ «СГ «ТАС», товариство) на користь ОСОБА_1 32 453, 15 грн страхового відшкодування, 1 526, 36 грн нарахованої пені, 164, 39 грн трьох процентів річних, 647, 56 грн інфляційних витрат, 650, 00 грн вартості проведеного звіту щодо визначення матеріального збитку. Здійснено розподіл судових витрат.

Стислий виклад позиції заявника

У листопаді 2019 року ПрАТ «СГ «ТАС» звернулося до суду із заявою про перегляд рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2019 року за нововиявленими обставинами.

Заява обґрунтована тим, що 24 жовтня 2019 року товариство отримало пояснення водія ОСОБА_2 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, зазначив, що європротокол він не підписував, своєї вини не визнавав, у наданій для огляду копії протоколу наявний не його підпис. На переконання заявника, зазначене є нововиявленою обставиною.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року, залишеної без змін постановою Тернопільського апеляційної суду від 09 червня 2020 року у задоволенні заяви ПрАТ «СГ «ТАС» відмовлено.

Суд першої інстанції, перевіряючи доводи ПрАТ «СГ «ТАС» щодо наявності нововиявлених обставини, які можуть слугувати для перегляду судового рішення, визнав пояснення водія ОСОБА_2 такими, що не є нововиявленими обставинами у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції врахував правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 599/1031/19 (провадження № 61-21555св19), зробив висновок, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими, оскільки такі є новими доказами.

Також суд апеляційної інстанції зазначив, що наведені ПрАТ «СГ «ТАС» обставини могли бути предметом перевірки судом апеляційної інстанції у разі оскарження рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2019 року, однак зазначене рішення товариством не оскаржувалося.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

24 червня 2020 року ПрАТ «СГ «ТАС» із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити до суду першої інстанції для подовження розгляду.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалася тим, що судами першої та апеляційної інстанції не враховано, що у межах розгляду справи до ухвалення 23 жовтня 2019 року рішення по суті відповідачем заявлялося клопотання про виклик свідків, зокрема ОСОБА_2 , проте ця особа не була допитана.

На переконання заявника, пояснення ОСОБА_2 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди є нововиявленими обставинами, істотними для правильного вирішення справи, які не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі ПрАТ «СГ «ТАС» на час розгляду справи судом першої інстанції.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Норми права, застосовані судом

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін

(частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінка доводів касаційної скарги

Судом апеляційної інстанції враховано таке. Як встановлено судом, наведені у заяві обставини про те, що ДТП сталася внаслідок наїзду автомобілем Nissan Micra на нерухомий автомобіль ВАЗ -2107 , були відомі ПАТ «Страхова група «ТАС» на час ухвалення судом першої інстанції рішення від 23 жовтня 2019 року. Зокрема, в запереченнях на позовну заяву ОСОБА_1 , ПАТ «Страхова група «ТАС» пояснювала, що водій ОСОБА_2 подав неправдиві відомості про обставини та причини ДТП (а. с. 177). Зазначені доводи ПАТ «Страхова група «ТАС» перевірені судом першої інстанції і враховані при ухваленні рішення суду. Отже, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали правильно зазначив про відсутність обов`язкової ознаки для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, а саме те, що ці обставини не були і не могли бути відомі особі, які звертається із заявою. Доводи ПАТ «Страхова група «ТАС» про те, що пояснення ОСОБА_2 з приводу того, що він не підписував європротоколу, своєї вини у вчиненні ДТП не визнавав, також не можуть бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Таким чином, обставинами, що мають істотне значення для вирішення справи, є факти дорожньо-транспортної пригоди за участі позивача та водія ОСОБА_2 . Ці обставини встановлені судом під час вирішення спору по суті. Відомості, про існування яких стало відомо заявникові, за оцінкою судів, свідчать про існування нових доказів на доведення правової позиції ПАТ «Страхова група «ТАС» з приводу дійсних обставин ДТП, а не про нові обставини справи.

Відмовляючи у задоволенні заяви ПрАТ «СГ «ТАС» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив з того, що наведені заявником підстави та обставини, не є нововиявленими у розумінні

статті 423 ЦПК України та не можуть бути підставою для скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Зазначене відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 599/1031/19 (провадження № 61-21555св19).

Суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що посилання ПрАТ «СГ «ТАС» на пояснення водія ОСОБА_2 , отримані 24 жовтня 2019 року, тобто після ухвалення 23 жовтня 2019 року рішення суду першої інстанції, не є нововиявленими обставинами, такі є новими доказами.

Обґрунтованим висновком суду апеляційної інстанції є те, що наведені заявником обставини могли бути предметом перевірки апеляційним судом під час перегляду рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2019 року, однак зазначене рішення заявником в апеляційному порядку не оскаржувалося.

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені в скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 09 червня 2020 року за заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» по перегляд за нововиявленими обставинами рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко