ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6067/20 Справа № 175/4055/19 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: Національний банк України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про розірвання депозитних договорів та стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання депозитних договорів та стягнення грошових коштів, який в грудні 2019 року уточнив (том 1 а.с.182-197). Просив розірвати Депозитний договір №SAMDN7913 від 06.07.2012 року вклад «Стандарт» 12 місяців з особистим рахунком по вкладу № НОМЕР_1 , укладений між ним, ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») шляхом оформлення «Заявления № SAMDN7913 На оформление вклада «Стандарт, 12 мес.» та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його, ОСОБА_1 користь грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами у валюті договору у розмірі, підтвердженому Національним банком України у витязі зі «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма №625) станом на 01.04.2014 року у розмірі 201267,11 доларів США; проценти у валюті договору за період з 01.04.2014 року по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; 3% у валюті (підстава ч.2 ст.625 ЦК України) договору у межах позовної давності за останні 3 повні роки по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; неустойку (підстава ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у межах позовної давності за останній повний рік по день ухвалення судом рішення про розірвання договору у національній валюті, а також просив суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його, ОСОБА_1 користь грошові кошти, які раніше на підставі Договору банківського рахунку № SAMDN4269 від 06.07.2012 року обліковувалися на картковому рахунку № НОМЕР_2 (скорочено № НОМЕР_3 ) картка «Депозит картка» (строк дії картки 30.11.2014 року) у розмірі, підтвердженому Національним банком України у витязі зі «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма №625):станом на 01.04.2014 року у валюті картки у сумі 4554,19 доларів США; проценти за користування грошовими коштами за процентною ставкою «До запиту» (після завершення дії строку зазначеної картки - 30.11.2014 року) за період з 01.12.2014 року по 03.04.2017 року (включно) за процентною ставкою 1% річних «На вимогу» та з 04.05.2017 року (включно) по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів за процентною ставкою 0,01% річних «До запиту»; 3% (підстава ч.2 ст.625 ЦК України) у валюті за порушення грошового зобов`язання шляхом блокування карткового рахунку) у межах позовної давності за останні 3 повні роки по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; неустойку (підстава ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» за порушення прав споживачів банківських послуг шляхом блокування карткового рахунку) у межах позовної давності за останній повний рік по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів у національній валюті.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи: Національний банк України, ТОВ «ФК «Фінілон» про розірвання депозитних договорів та стягнення грошових коштів - задоволено частково. Розірвано Депозитний договір № SAMDN7913 від 06.07.2012 року вклад «Стандарт» 12 місяців з особистим рахунком по вкладу № НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») шляхом оформлення «Заявления № SAMDN7913 На оформление вклада «Стандарт, 12 мес.» та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 наступні грошові кошти: - суму вкладу разом з нарахованими процентами у валюті договору у розмірі, підтвердженому Національним банком України у витязі зі «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма №625) станом на 01.04.2014 року, у сумі 201267,11 доларів США; - проценти у валюті договору за період з 01.04.2014 року по 16.03.2020 року у сумі 69 710,14 доларів США; - 3% річних (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) у валюті договору у межах позовної давності за останні 3 (три) повні роки з 16.03.2017 року по 16.03.2020 року у сумі 18114,03 доларів США; - неустойку (підстава ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у межах позовної давності за останній рік з 16.03.2019 року по 16.03.2020 року у сумі 5250857,63 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, які раніше на підставі Договору банківського рахунку № SAMDN4269 від 06.07.2012 року обліковувалися на картковому рахунку № НОМЕР_2 (скорочено № НОМЕР_3 ) картка «Депозит картка» (строк дії картки 30.11.2014 року) у розмірі, підтвердженому Національним банком України у витязі зі «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма №625): - станом на 01.04.2014 року, у валюті картки у сумі 4554,19 доларів США; -3% річних (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) у валюті картки за порушення грошового зобов`язання шляхом блокування карткового рахунку у межах позовної давності за останні 3 повні роки з 16.03.2017 року по 16.03.2020 року у сумі 409,88 доларів США; - неустойку (підстава ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» за порушення прав споживачів банківських послуг шляхом блокування карткового рахунку) у межах позовної давності за останній рік з 16.03.2019 року по 16.03.2020 року у сумі 118814,26 грн. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384,20 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 9605,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з апеляційною скаргою. Просить змінити мотивувальну частину рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17.03.2020 у справі №175/4055/19 шляхом виключення з неї фрази: " З врахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що «Договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон», шляхом використання мовчазної згоди без письмової згоди самого вкладника ОСОБА_1 , який є стороною письмового договору банківського вкладу є нікчемним в силу положень ч. 1 ст. 520, ч. 1 ст. 654, ч. 2 ст. 1059 ЦК України". Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року у справі №175/4055/19 скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ "ПриватБанк" відмовити повністю (а.с.124-149).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» (АТ КБ «ПриватБанк») у м. Керч АР Крим 06 липня 2012 року укладено Депозитний договір №SAMDN7913 вклад «Стандарт» шляхом оформлення (мовою оригіналу): «Заявления № SAMDN7913 На оформление вклада «Стандарт, 12 мес.»» з особовим рахунком по вкладу № НОМЕР_1 за умовами якого в цей же день ОСОБА_1 вніс на особовий рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у початковій сумі 49999,99 USD строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 10% річних (том №1 а.с.13).

Відповідно до умов п. 3 вищевказаного Договору, дія цього договору автоматично неодноразово продовжувалася без явки Клієнта, якщо після завершення першого строку дії договору Клієнт не заявляв Банку про відмову від цього договору.

Протягом дії цього договору ОСОБА_1 додатково були внесені ще 137000 доларів США (13.08.2013 року позивач вніс 40000 доларів США та 05.12.2013 року позивач вніс ще 97000 доларів США (том №1 а.с.201-202), після чого загальна сума внесених позивачем грошових коштів на його особовий рахунок № НОМЕР_1 за вищезазначеним депозитним договором склала 186999,99 доларів США (49999,99 + 40000,00 + 97000,00). З дня укладення договору 06.07.2012 року по 06.07.2013 року завершився його основний 12 місячний термін дії; потім з 06.07.2013 року по 06.07.2014 року розпочалася перша автоматична пролонгація дії зазначеного договору на тих же самих умовах (з врахуванням відповідних змін процентних ставок банку для відповідних типових депозитних договорів з 10% на 9,25%); з 06.07.2014 року по 06.07.2015 року відбулася наступна пролонгація і т.д. до сьогоднішнього дня. Станом на дату повного місяця дії зазначеного договору у березні місяці 2014 року «06.03.2014 року» розмір належних ОСОБА_1 коштів за даним договором складає 2190919,89 гривень у національній валюті (Колонка №15 Форми №625), що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31.03.2014 року (1 долар США = 10,9546 грн.) становить 199999,99 доларів США. Зазначена сума повністю відповідає інформації у наданій суду представником відповідача у Витязі з електронного додатку від 22.01.2020 року (том 2 а.с.7), у якому сума основного вкладу теж становить 199999,99 доларів США. Станом на 01.04.2014 року розмір належних позивачу грошових коштів за зазначеним договором у національній валюті складав 2204800,68 грн. (Колонка №18 Форми №625) або у валюті договору 201267,11 доларів США.

Окрім цього, між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» (АТ КБ «ПриватБанк» 06.07.2012 року укладено Договір банківського рахунку №SAMDN4269 від 06.07.2012 року за яким на ім`я ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок номер № НОМЕР_4 картка «Депозит картка» (строк дії картки 30.11.2014 року). Станом на 01.04.2014 року, розмір належних позивачу грошових коштів за зазначеним договором, згідно Форми №625 НБУ, у національній валюті складав 49889,32 грн. (Колонка №15 Форми №625), що у валюті становить 4554,19 доларів США.

Постановою Національного банку України від 19.03.2003 року №124 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 травня 2003 року за №353/7674, на даний час втратила чинність на підставі Постанови Національного банку України №129 від 01.03.2016 року) було затверджено «Правила організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України» в якій міститься Форма №625 (місячна) «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку». Зазначена Форма містить у собі відомості про усі істотні умови депозитних договорів контрагентів банку загальний розмір зобов`язань банка за якими перевищує два мільйони гривень.

Згідно відповіді Національного банку України №18-007/55933/БТ від 28.10.2019 року (том 1 а.с.47), за підписом начальника управління правового забезпечення діяльності Національного банку України Юридичного департаменту з належним чином засвідченим «Звітом про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 01.04.2014 року у частині, що стосується контрагента ОСОБА_1 (том 1 а.с.48) встановлено, що це останній Звіт відповідача та після 01.04.2014 року відповідач перестав надавати відповідні звіти до Національного банку України. Відповідно до Постанови НБУ від 19.03.2003 року №124 усі банки України до 01.03.2016 року повинні були надавати «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625).

Постановою Верховного Суду від 26 грудня 2019 року по аналогічній цивільній справі №201/202/16-ц (касаційне провадження №61-3879св18) були залишені без змін рішення судів обох інстанцій, у яких факт укладення депозитних договорів підтвердив Національний банк України, надавши суду відповідний «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку»; у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по аналогічній цивільній справі №201/10374/14-ц (провадження №61-12093св18) та постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по аналогічній цивільній справі №201/13102/14-ц (провадження №61-16248св18) факт укладення депозитних договорів теж було підтверджено Формою №625 НБУ.

Досліджуючи наданий суду Національним банком України витяг зі «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма №625 станом на 01.04.2014 року) з врахуванням «Пояснень щодо заповнення Форми №625 Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (том 1 а.с.60-61), суд першої інстанції встановив факт укладення та внесення грошових коштів ОСОБА_1 по нижчезазначеним договорам:

- депозитному договору № SAMDN7913 від 06.07.2012 року вклад «Стандарт» 12 місяців з особовим рахунком по вкладу №3714: у колонці № 3 «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625) від 01.04.2014 року в графі «(код) номер контрагента/інсайдера банку» зазначений ідентифікаційний номер ОСОБА_1 - « НОМЕР_5 »; у колонці № 9 вказаного Звіту зазначений номер «SAMDN7913», укладеного ОСОБА_1 з ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитного договору; у колонці № 10 Звіту зазначена дата «06.07.2013 року» виникнення «основного зобов`язання» за договором «SAMDN7913» з врахуванням того, що цей договір вже знаходиться на його першій автоматичній пролонгації; у колонці № 11 Звіту зазначена дата «06.07.2014 року» - це «дата кінцевого погашення зобов`язань» - вона ж дата закінчення чергової автоматичної пролонгації договору з настанням якої знову розпочинається наступна автоматична пролонгація, а саме: з дня укладення договору 06.07.2012 року по 06.07.2013 року завершився його основний 12 місячний термін дії; потім з 06.07.2013 року по 06.07.2014 року розпочалася перша автоматична пролонгація дії зазначеного договору на тих же самих умовах (з врахуванням відповідних змін процентних ставок банку для відповідних типових депозитних договорів з 10% на 9,25%); з 06.07.2014 року по 06.07.2015 року відбулася наступна пролонгація і т.д. до сьогоднішнього дня; у колонці № 12 Звіту зазначений код валюти договору «840» - долар США; у колонці № 13 Звіту зазначена процентна ставка «9,25», яка діяла під час першої автоматичної пролонгації договору, яка розпочалася відразу після завершення першого 12 місячного строку дії цього договору; у колонці №15 Звіту зазначена «балансова вартість зобов`язання (основна сума)» - це розмір належних позивачу грошових коштів разом з нарахованими процентами за даним договором станом на дату повного місяця дії зазначеного договору у березні місяці 2014 року «06.03.2014 року» він складає «2 190 919,89» гривень у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31.03.2014 року (1$=10,9546 гривень) становить «199999,99» доларів США; у колонці №17 зазначена «балансова вартість зобов`язання - нараховані витрати» - це проценти, нараховані з «06.03.2014 року» по «31.04.2014 року» включно (або по 01.04.2014 року), їх розмір складає «13880,79» гривень або у валюті договору «1267,12» доларів США. У колонці №18 Звіту зазначена «загальна сума зобов`язань банку» - це сума колонок №15 та №17 (сума вкладу разом з нарахованими процентами станом на 31.03.2014 року включно (або станом по 01.04.2014 року) вона складає «2204800,68» гривень або у валюті договору 201267,11 доларів США;

- договору банківського рахунку № SAMDN4269 від 06.07.2012 року по картковому рахунку номер № НОМЕР_4 картка «Депозит картка» (строк дії картки 30.11.2014 року): у колонці № 3 «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625) від 01.04.2014 року в графі «(код) номер контрагента/інсайдера банку» зазначений ідентифікаційний номер ОСОБА_1 - « НОМЕР_5 »; у колонці № 9 зазначеного Звіту зазначений номер «SAMDN4269», укладеного ОСОБА_1 з ПАТ КБ «ПриватБанк» договору банківського рахунку; у колонці № 10 Звіту зазначена дата «06.07.2012 року» виникнення «основного зобов`язання» за договором «SAMDN4269»; у колонці № 12 Звіту зазначений код валюти договору «840» - долар США; у колонці № 13 Звіту напроти цього договору процентна ставка не зазначена, адже за картковим рахунком проценти не нараховуються; у колонці №15 Звіту зазначена «балансова вартість зобов`язання (основна сума)» станом на березень місяць 2014 року вона складає «49 889,32» гривень у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31.03.2014 року (1$=10,9546 гривень) становить «4554,19» доларів США; у колонці №17 «балансова вартість зобов`язання - нараховані витрати» - не зазначена, адже нарахування процентів договором банківського рахунку не передбачено; у колонці №18 Звіту зазначена «загальна сума зобов`язань банку» - це сума колонок №15 та №17 - вона є незмінною, адже проценти за договором банківського рахунку не нараховуються, та складає «49 889,32» гривень у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31.03.2014 року (1$=10,9546 гривень) становить «4554,19» доларів США. В електронній банківській довідці-виписці «Справка №4646777» ПАТ КБ «ПриватБанк» від 14.06.2014 року, яка була оглянута та зафіксована судом, розмір коштів на зазначеному картковому рахунку є незмінним - «4554,19» доларів США (картковий рахунок номер № НОМЕР_3 , картка «Депозит картка», строк дії картки 30.11.2014 року). Після завершення строку дії зазначеної картки з 1.12.2014 року, залишок коштів на картковому рахунку зараховується на рахунок за вкладом «На вимогу», тому за користування грошовими коштами, які раніше обліковувалися на картковому рахунку, за період з 01.12.2014 року по 03.04.2017 року (включно)застосовується ставка 1% річних за вкладом «На вимогу», а з 04.05.2017 року (включно) по 16.03.2020 року процентна ставка 0,01% річних за вкладом «До запиту».

Згідно відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-20140611/2855 від 05 червня 2014 року (том 1 а.с.17) вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив позивача про наступне: «На Ваш запит від 05.06.2014 року повідомляємо, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 14.06.2014 року направив вам посилання на довідку про залишки на рахунках клієнту по смс на номер НОМЕР_6 Клієнту ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ). Найближчим часом, Клієнта буде повідомлено письмово про подальші дії щодо вкладу». Згідно відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-20140627/700 від 14 липня 2014 року (том 1 а.с.18) на звернення ОСОБА_1 від 27.06.2014 року (вх.152069 від 27.06.2014 року) з вимогою про надання довідки по його рахункам, банк надав відповідь, що довідку про залишки на рахунках у Кримському РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» позивач може роздрукувати перейшовши за посиланням https://bit.ly/1pVUVFm».

На виконання ухвали про забезпечення доказів (том 1 а.с.34-37), судом досліджено докази шляхом їх фіксації за місцем їх знаходження у мережі Інтернет, зокрема за вказаною позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк» електронною адресою зберігання доказів «https://bit.ly/1pVUVFm» суд першої інстанції, оглянув оригінал електронної довідки про стан банківських рахунків ОСОБА_1 станом на 14.06.2014 року, з якої вбачається, що розмір належних позивачу грошових коштів в порівнянні з наданим НБУ розміром належних позивачу грошових коштів станом на 01.04.2014 року не змінився (том 1 а.с.38). Тому суд приходить до висновку, що з 01.04.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» у односторонньому порядку перестав нараховувати проценти за діючим депозитним договором №SAMDN7913 від 06.07.2012 року вклад «Стандарт».

Відповідно до положень ч.1-4 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, в електронному вигляді позивачу й були надані довідки №4646777 від 13.05.2014 року та від 14.06.2014 року, які підписані шляхом використання факсимільного відтворення підпису уповноваженого представника Банку та печатки Банку за допомогою засобів електронного копіювання, тому вона згідно з Умовами та правилами має статус оригіналу та юридичну силу. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 12.09.2019 року по аналогічній цивільній справі №234/3636/16-ц (провадження №61-28787св18).

Верховний Суд в своїй постанові від 11 вересня 2019 року у справі №591/678/16-ц (провадження №61-22658св18) дійшов наступного висновку: відповідно до п. 7 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція №492), умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції. Договір банківського рахунка, договір банківського вкладу та договір рахунка умовного зберігання (ескроу) укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Банк зобов`язаний надати клієнту в спосіб, визначений банком і клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем, примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення. Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею відповідного документа або ощадного (депозитного) сертифіката. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору.

Так, суд першої інстанції ухвалою від 17 жовтня 2019 року витребував у АТ КБ «ПриватБанк» оригінали вказаних електронних доказів, оскільки саме відповідач є їх власником та вони повинні зберігатися на електронних серверах Банку (том 1 а.с.34-38). Однак, відповідачем не була виконана зазначена ухвала суду у зв`язку з тим, що внаслідок анексії АР Крим Банк не має доступу до своїх даних та майна, та не може надати суду витребуванні докази.

Окрім цього, в судовому засіданні проведеному за участю адвоката позивача та адвоката відповідача, судом було досліджено електронні докази за місцем їх знаходження на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» https://privatbank.ua «Повний договір» (актуальний на 01.07.2012 року), який був актуальним станом на 06.07.2012 року та який містить у собі, чинні на той час «Умови та Правила надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» на 657 сторінках, - розміщений у pdf форматі на офіційному публічному сайті АТ КБ «ПриватБанк» https://privatbank.ua/terms у розділі архів договорів. Він містить наступний пункт умов та правил укладання депозитних договорів, а саме: «п. 2.6.9.13 Цей договір набирає чинності з дня його підписання. Дія договору припиняється з виплатою КЛІЄНТУ всієї суми вкладу разом з відсотками, що належать до сплати відповідно до умов цього договору.»

Відповідач у своїх письмових поясненнях посилається на положення п. 1.1.7.58 та п.1.1.7.59 «Умов та Правил надання банківських послуг» у редакції від 01.06.2014 року у яких, зокрема, містяться наступні пункти:

«1.1.6.4. Зміни, внесені в Умови та правила діють з моменту їх публікації на сайті, але не пізніше підтвердження змін діями Клієнта щодо використання послуг Банку.

2.2.1.23. Угода про розміщенні вкладу набирає чинності з дня підписання Заяви і припиняється з виплатою Клієнту всієї суми вкладу разом з процентами, що належать відповідно до умов вкладу. При оформленні депозитів за допомогою систем дистанційного банківського обслуговування, ця угода набирає чинності з дня подачі дистанційного розпорядження (заявки) на відкриття депозитного рахунку. Дія угоди припиняється з виплатою Вкладнику всієї суми вкладу разом з процентами, що належать відповідно до умов цієї угоди.

3.6.3.6.3. БАНК зобов`язаний:

3.6.3.6.3.2. Забезпечити повну схоронність коштів КЛІЄНТА».

Вищезазначене спростовує позицію представника АТ КБ «ПриватБанк», що Депозитний договір № SAMDN7913 від 06.07.2012 року вже припинив свою дію на підставі «Договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року», укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») та ТОВ ФК «Фінілон».

Звернення позивача 27 червня 2014 року до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про повернення йому коштів та наступні аналогічні звернення ОСОБА_1 не свідчать про добровільне розірвання сторонами вищезазначеного депозитного договору, адже таке звернення є необхідною, але не достатньою умовою розірвання договору з врахуванням положень п. 2.2.1.23 «Умов та Правил надання банківських послуг», які були досліджені судом на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк».

Судом першої інстанції відхилені доводи відповідача, що саме ТОВ ФК «Фінілон» повинно повертати банківські вклади замість АТ КБ «ПриватБанк», як такі, що є безпідставними та не ґрунтуються на законі, виходячи з того, що Депозитний договір № SAMDN7913 від 06.07.2012 року та «Повний договір» від 01.07.2012 року (який був актуальним станом на 06.07.2012 року та містив у собі чинні на той час «Умови та Правила надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» на 657 сторінках) не містять положень про внесення змін про переуступку ПАТ КБ «ПриватБанк» банківського вкладу іншим особам шляхом мовчання.

З врахуванням вищезазначеного суд першої інстанції дійшов висновку, що «Договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон», шляхом використання мовчазної згоди без письмової згоди самого вкладника ОСОБА_1 , який є стороною письмового договору банківського вкладу є нікчемним в силу положень ч. 1 ст. 520, ч. 1 ст. 654, ч. 2 ст. 1059 ЦК України.

Згідно розпорядження «Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг» №3270 від 20 липня 2017 року (том 2 а.с.62-66), вбачається, що згідно наданих Товариством виписок по рахунку № НОМЕР_7 ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» за період з 17.11.2014 року по 31.12.2014 року отримало від Приватбанка згідно «договора о переводе долга» грошові кошти у загальній сумі ,02 грн. Зазначені кошти, які переховані на рахунок ТОВ «ФК «ФІНІЛОН», були залучені ПАТКБ «ПРИВАТБАНК» на підставі депозитних договорів укладених як з фізичними так і з юридичними особами. 18.11.2014, 10.04.2015, 21.04.2015, 28.04.2015, 29.04.2015, 07.05.2015, 22.05.2015, 29.05.2015, 26.06.2015, 07.08.2015, 08.09.2015, 16.09.2015, 30.09.2015, 01.10.2015, 22.10.2015, 20.11.2015, 30.11.2015, 23.12.2015, 18.01.2016, 29.01.2016, 29.02.2016, 31.03.2016, 23.05.2016, 31.08.2016, 01.09.2016, 25.11.2016, 05.12.2016 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» укладені «Дополнительные соглашение к Договору перевода долга». Згідно умов, зазначених в «Дополнительных соглашений к Договору о переводе долга» сторони дійшли згоди: «1. Исключить из перечня обязательств, переведенных Стороне - 2 согласно договора о переводе долга, обязательства по выплате денежных средств, возникших на основании депозитных договоров и договоров банковского обслуживания, согласно списка (Приложение 1 к Дополнительным соглашениям)… ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» не отримувало в Нацкомфінпослуг ліцензії щодо діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Таким чином, ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» опосередковано через Приватбанк, залучило від фізичних осіб грошові кошти, розміщенні останніми на депозитних рахунках в Приватбанку, та зобов`язалось залучені кошти в наступному повернути вкладникам - фізичним особам, не маючи на то відповідного дозволу/ліцензії. Окрім вказаного в звітних даних, які надавались до Нацкомфінпослуг, ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» не відображались данні (інформація) щодо залучення ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» фінансових активів від фізичних осіб із зобов`язаннями щодо наступного їх повернення, а також щодо залучення фінансових активів юридичних осіб із зобов`язаннями щодо наступного їх повернення, що свідчить про надання до Нацкомфінпослуг недостовірних звітних даних».

Відповіддю ТОВ ФК «Фінілон» №08 від 13 березня 2020 року (том 2 а.с.99) та листом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 30 березня 2016 року №20.1.0.0.0/-20160313/625 (том 2 а.с.59), фактично спростовується пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк», що з 17.11.2014 року кошти усіх «кримських» вкладників ПАТ КБ «ПриватБанк», зокрема і кошти належні ОСОБА_1 , залишилися на рахунках ТОВ ФК «Фінілон» та не були примусово списані назад на рахунки ПАТ КБ «ПриватБанк» під час націоналізації банку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормами ст. 41 Конституції України, ст. 11, 15, 16, 323, 525, 527, 549, 625, 629, 653, 654, 1058, 1059, 1061 ЦК України, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», Закону України «Про захист прав споживачів», Постановою Національного банку України від 19.03.2003 року №124 (у редакції, чинній станом на 01.04.2014 р.),Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року та виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в повному обсязі.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а ст. 525 ЦК України, передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до положень ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу).

За приписами ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У відповідності до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.01.2019 року по цивільній справі №373/2054/16-ц (провадження №14-44цс18) зазначає, що 3% річних (ч. 2 ст. 625 ЦК України) за невчасне виконання грошового зобов`язання теж повинні нараховуватися до дня ухвалення судом рішення.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача сум за Депозитним договором №SAMDN7913 від 06.07.2012 у розмірі, підтвердженому Національним банком України станом на 01.04.2014 року у валюті договору, а також стягнення відповідних процентів за період з 01.04.2014 року по 16.03.2020 року у валюті договору та стягнення у межах позовної давності 3% річних за порушення грошового зобов`язання з 16.03.2017 року по 16.03.2020 року у валюті договору та частковому задоволенню у частині стягнення неустойки (пені) за порушення прав споживача фінансових послуг за період з 16.03.2019 року по 16.03.2020 року, зі зменшенням її розміру до суми утримуваних відповідачем коштів станом на 01.04.2014 року зі стягненням неустойки у національній валюті.

Як вбачається з тексту Депозитного договору №SAMDN7913 від 06.07.2012 року вклад «Стандарт» 12 місяців, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом оформлення (мовою оригіналу) «Заявления № SAMDN7913 На оформление вклада «Стандарт, 12 мес.» вбачається, що під час оформлення цієї Заяви було відкрито (мовою оригіналу) «Лицевой счет по вкладу НОМЕР_1 » та «Счет/карта для зачисления % по вкладу НОМЕР_2 ». Тобто фактично Договір банківського рахунку №SAMDN4269 від 06.07.2012 року є похідним від Депозитного договору №SAMDN7913 від 06.07.2012 року та був укладений одночасно з ним для оформлення на ім`я ОСОБА_1 карткового рахунку № НОМЕР_2 (скорочено № НОМЕР_3 ) для зарахування на нього процентів за Депозитним договором №SAMDN7913 від 06.07.2012 року. Тому після 01.04.2014 року на залишок суми 4554,19 доларів США за Договором банківського рахунку №SAMDN4269 від 06.07.2012 року з картковим рахунком № НОМЕР_3 картка «Депозит картка» (строк дії картки 30.11.2014 року) проценти не можуть нараховуватися, адже з 01.04.2014 року по 16.03.2020 року суд їх вже окремо стягнув за Депозитним договором №SAMDN7913 від 06.07.2012 року до дня його розірвання судом.

Тому вимога позивача про стягнення процентів за Договором банківського рахунку № SAMDN4269 від 06.07.2012 року з картковим рахунком № НОМЕР_3 картка «Депозит картка» (строк дії картки 30.11.2014 року) не підлягає задоволенню. Натомість за даним договором підлягають задоволенню: вимога про стягнення суми у валюті договору у розмірі, підтвердженому Національним банком України у витязі зі «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма №625) станом на 01.04.2014 року у сумі 4554,19 доларів США, яка еквівалентна 49 889,32 гривень по курсу НБУ (1 долар США = 10,9546 грн.) станом на 31.03.2014 року (останній день, який включається до звіту на 1.04.2014 року), яка зазначена у колонці №18 «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625) НБУ станом на 01.04.2014 року». А також підлягають задоволенню вимоги про стягнення у межах позовної давності 3% річних за порушення грошового зобов`язання з 16.03.2017 року по 16.03.2020 року у валюті договору та частковому задоволенню вимоги у частині стягнення неустойки (пені) за порушення прав споживача фінансових послуг за період з 16.03.2019 року по 16.03.2020 року, зі зменшенням її розміру до суми утримуваних відповідачем коштів станом на 01.04.2014 року зі стягненням неустойки у національній валюті.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду про стягнення неустойки на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», що відповідає судовій практиці Верховного Суду по аналогічних справах: постанова від 20.03.2019 року Великої палати Верховного Суду у справі № 761/26293/16-ц; постанова від 21.08.2019 року Великої палати Верховного Суду по цивільній справі № 727/9352/17; постанова від 20.12.2019 року по цивільній справі № 757/70995/17-ц; постанова від 20.03.2019 року ВС у справі № 761/24461/15-ц; постанова від 01.10.2018 року у справі № 761/42169/16-ц; постанова від 05.12.2018 року у справі № 369/8423/16-ц, а також її зменшення на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм ч. 3 ст. 551 ЦК України є безпідставними та зводяться лише до не згоди з висновком суду.

Враховуючи наведені норми закону та дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, оскільки суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог (ст.12, 81 ЦПК України), встановив, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договорами та не повернув позивачу суму вкладу, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з банку.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов, посилаючись на неналежний доказ відповідь НБУ та Форма № 625, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Постановою Верховного Суду від 26 грудня 2019 року по аналогічній цивільній справі №201/202/16-ц (касаційне провадження №61-3879св18) були залишені без змін рішення судів обох інстанцій, у яких факт укладення депозитних договорів підтвердив Національний банк України, надавши суду відповідний «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку»; у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по аналогічній цивільній справі №201/10374/14-ц (провадження №61-12093св18) та постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по аналогічній цивільній справі №201/13102/14-ц (провадження №61-16248св18) факт укладення депозитних договорів теж було підтверджено Формою №625 НБУ.

Досліджуючи наданий суду Національним банком України витяг зі «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма №625 станом на 01.04.2014 року) з врахуванням «Пояснень щодо заповнення Форми №625 Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (том 1 а.с.60-61), суд встановив факт укладення та внесення грошових коштів ОСОБА_1 по спірним договорам.

Крім того, позивачем крім відповіді НБУ (Форма №625) надано суду банківську виписку, яка також підтверджує факт укладання спірних договорів та внесення відповідних коштів, що відповідає висновку Верховного Суду у постанові від 29.04.2020 року по справі №761/34628/15-ц (провадження №61-4828 св19), постанові від 07.04.2020 №316/265/17 (провадження №61-20111св19).

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності Договору про переведення боргу №б/н від 17.11.2014 укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "ФК "Фінілон", колегія суддів відхиляє, оскільки Договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» без письмової згоди самого вкладника ОСОБА_1 , який є стороною письмового договору банківського вкладу, а тому є нікчемним в силу положень ч. 1 ст. 520, ч. 1 ст. 654, ч. 2 ст. 1059 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не надав оригіналу договору банківського вкладу та квитанції, які б підтверджували факт укладення договору банківського вкладу між сторонами колегія суддів відхиляє.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачем доведено укладення з ПАТ КБ «ПриватБанк» договору банківського вкладу, дотримання сторонами при його укладанні письмової форми цього договору, оскільки він скріплений підписами сторін та містить відбиток печатки банку.

Колегія суддів звертає увагу, що у наданих позивачем копіях квитанцій зазначені всі необхідні відомості та реквізити, а також ЕЦП електронний цифровий підпис, що автоматично нівелює різницю між оригіналом та ксерокопією квитанції, адже саме ЕЦП замінює мокру печатку банку відповідно до положень п.2.5.1.3 Умов та правил надання банківських послуг "Операції прийому і видачі готівкових коштів у касі банку".

Судом детально проаналізовані чеки (том 1 а.с.14,201,202), які містить всі необхідні реквізити, із співпадіннями ПІБ позивача, поточного рахунку заявника, баланс, а також номер картрахунку.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання названого принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Доведення обставин, чи укладалися між сторонами договір банківського вкладу та договори банківських рахунків, мають істотне значення для висновку про обґрунтованість застосування мір відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Колегією суддів в оцінці поведінки та способу ведення справ банком враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах (Постанова Верховного суду від 07.02.2019 по справі №201/7316/16-ц (провадження №61-10611св18).

Інші доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції, оскільки такі доводи були зазначені у відзиві на позов, яким була надана належна оцінка, таким чином вони не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір, суд з дотриманням вимог ст. 263, 264 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: