Постанова

Іменем України

01 липня 2020 року

м. Київ

справа № 726/1388/16-ц

провадження № 61-37788св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

представник позивача - Дубіцький Анатолій Валентинович ,

відповідачі: ОСОБА_3 ,ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

третя особа - Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє Дубіцький Анатолій Валентинович , на рішення Садгірського районного суду м. Чернівців

від 24 січня 2018 року у складі судді Проскурняка І. Г. та постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 27 квітня 2018 року

у складі колегії суддів: Височанської Н. К., Кулянди М. І., Яремка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області (далі - Регіональний сервісний центр МВС України в Чернівецькій області), про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 12 серпня 2014 року по 22 грудня

2016 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

За час шлюбу за спільні кошти вони придбали два автомобілі, а саме: автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Hyundai Tucson», 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , які були зареєстровані на ім`я ОСОБА_3 .

З відповіді, отриманої із Регіонального сервісного центру МВС України

в Чернівецькій області він дізнався, що автомобіль марки «Hyundai Tucson» ОСОБА_3 продала своєму батьку ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 7341/2016/000099, а автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» - ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 7341/2016/000151.

Зазначав, що згоди на укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу він не надавав.

Ураховуючи зазначене та уточнені позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Hyundai Tucson», 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , об`єктами спільної сумісної власності подружжя;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Hyundai Tucson», 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який укладений 20 липня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений Регіональним сервісним центром МВС України в Чернівецькій області за

№ 7341.

- виділити йому у власність автомобіль марки «Hyundai Tucson»,

2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ;

- стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в сумі

69 799 грн як грошову компенсацію різниці 1/2 частки від загальної вартості спільних автомобілів та вартості виділеного йому у власність автомобіля та припинити право спільної сумісної власності подружжя на вищевказані транспортні засоби.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівців від 24 січня

2018 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу

№ 7341/2016/000099, укладений 20 липня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений Регіональним сервісним центром МВС України в Чернівецькій області за № 7341, стосовно автомобіля марки «Hyundai Tucson», номерний знак НОМЕР_3 , кузов

№ НОМЕР_4 , 2010 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі

180 796,00 грн як грошову компенсацію різниці 1/2 частки від загальної вартості автомобіля марки «Hyundai Tucson», номений знак НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , 2010 року випуску.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що майно, набуте за спільні кошти і за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , є їхньою спільною сумісною власністю, а тому неотримання згоди іншого з подружжя при відчуженні такого майна є порушенням вимог статей 60, 61, 63 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Отже, договір купівлі-продажу автомобіля марки «Hyundai Tucson» є недійсним у силу статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). У частині стягнення грошової компенсації різниці 1/2 частки від загальної вартості автомобілів відмовлено, оскільки судом встановлено, що автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» продано за згодою подружжя та частину коштів,

а саме: 4 000 доларів США, було передано позивачу ОСОБА_1 .

При цьому у частині позовних вимог щодо виділу у власність ОСОБА_1 автомобіля «Hyundai Tucson», 2010 року випуску, відмовлено, оскільки такий поділ майна буде суперечити вимогам частини першої статті 70 СК України щодо рівності часток у спільному майні подружжя, та стягнуто грошову компенсацію на користь позивача у розмірі 1/2 частини вартості автомобіля марки «Hyundai Tucson», 2010 року випуску, оскільки саме такий спосіб поділу буде відповідати рівності часток у спільному майні подружжя.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 27 квітня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат

Дубіцький А. В., залишено без задоволення.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 24 січня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції на підставі належних доказів, поданих сторонами дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення грошової компенсації за автомобіль марки «Mercedes-BenzSprinter 316 CDI», 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , суд першої інстанції виходив із того, що спірний автомобіль був відчужений за згодою подружжя

і подружжя добровільно вирішило питання про поділ коштів від продажу автомобіля, зокрема позивачу було передано частину коштів в розмірі

4000 доларів США.

Апеляційним судом зазначено, що рішення суду першої інстанції оскаржувалося лише в частині відмови в задоволенні позову. Отже, рішення суду в частині задоволення позовних вимог, а саме, визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки «Hyundai Tucson» та його поділу у вигляді стягнення на користь позивача грошової компенсації різниці

1/2 частки, не оскаржувалось, а тому в цій частині в апеляційному порядку не переглядалося.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , від імені якого діє Дубіцький А. В. , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні його позовних вимог та скасувати постанову апеляційного суду й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 24 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції

у цивільних справах є Верховний Суд.

У липні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2020 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, не врахували того, що він заперечував факт надання згоди на відчуження автомобілів, в тому числі й «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», кузов № НОМЕР_5 ,

2010 року випуску, та факти отримання будь-яких коштів. Вважає, що показання свідків, які є родичами ОСОБА_3 , не є належними та допустимими доказами.

Зазначає, що з часу виникнення конфлікту (16 липня 2016 року) вони припинили стосунки та почали проживати окремо, спільного господарства не вели, що підтверджується листами Державної прикордонної служби України від 27 серпня та 20 вересня 2016 року щодо перетину позивачем державного кордону України.

Ураховуючи зазначене, просить суд поділити між ним та ОСОБА_3 спільне майно подружжя:

- виділити йому у власність автомобіль марки «Hyundai Tucson», кузов

№ НОМЕР_4 , 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 361 592,00 грн;

- стягнути із ОСОБА_3 на його користь грошові кошти у сумі 69 799 грн

як грошову компенсацію різниці 1/2 частки від загальної вартості спірних автомобілів та вартості виділеного йому у власність автомобіля.

- право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль марки«Hyundai Tucson», кузов № НОМЕР_4 , 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_5 , 2010 року випуску, припинити.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2018 року ОСОБА_3 подала до суду відзив на касаційну скаргу,

у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_7 від 12 серпня

2014 року, ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_3 12 серпня 2014 року, актовий запис 1271 (а.с. 11 т. 1).

Згідно із заявою від 19 листопада 2015 року № 76792514 власник

ОСОБА_3 просить провести реєстрацію транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», кузов № НОМЕР_5 , 2010 року випуску, на підставі довідки-рахунку серії НОМЕР_8 .

Відповідно до заяви від 12 січня 2016 року № 83496289, власник

ОСОБА_3 просить провести перереєстрацію транспортного засобу «Hyundai Tucson», кузов № НОМЕР_4 , 2010 року випуску, на підставі довідки-рахунку серії НОМЕР_9 .

Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу

№ 7341/2016/000099 ОСОБА_3 зобов`язується передати у власність ОСОБА_4 транспортний засіб марки «Hyundai Tucson», кузов

№ НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_3 12 січня 2016 року (а.с. 22 т. 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу

від 22 липня 2016 року № 7341/2016/000151, ОСОБА_3 зобов`язується передати у власність ОСОБА_5 транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», кузов № НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_6 , зареєстрований за ОСОБА_3 19 листопада 2015 року (а.с. 27 т. 1).

Відповідно до пункту 1.1 цього договору купівлі-продажу продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти у власність транспортний засіб, який має такі характеристики: марка «Mercedes-Benz» модель «Sprinter 316 CDI», 2010 року випуску, колір білий, зареєстрований за Продавцем 19 листопада 2015 року підрозділом МВС України. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складала

10 000 грн. (а.с. 27 т.1).

Із акта комісії Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сонячний острів» від 26 вересня 2016 року, встановлено, з січня

2014 року по серпень 2016 року за адресою:

АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали разом за вищевказаною адресою без реєстрації та вели спільне господарство

(а.с. 58 т. 1).

Відповідно до висновку експерта Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 01 березня 2017 року

№ 121-а, середньоринкова вартість автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «316CDI», номерний знак НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_5 , 2010 року випуску, станом на 18 листопада 2015 року, становила

620 898,52 грн. Середньоринкова вартість цього ж автомобіля станом

на 21 липня 2016 року, становила 605 896,83 грн. Середньо-ринкова вартість автомобіля марки «Hyundai Tucson», номерний знак НОМЕР_3 , кузов

№ НОМЕР_4 , 2010 року випуску, станом на 18 листопада

2015 року, становила 402 205,32 грн. Середньоринкова вартість цього

ж автомобіля станом на 19 липня 2016 року, становила 392 732,70 грн

(а.с. 175 т. 1).

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу від 01 березня 2017 року № 95 середня ринкова вартість автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 316CDI», номерний знак НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_5 , на дату оцінки складає 642 690 грн (а.с. 192).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу від 01 березня 2017 року № 96 середня ринкова вартість автомобіля марки «Hyundai Tucson», номерний знак

НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , на дату оцінки складає

415 600 грн (а.с. 195 т. 1).

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз

від 11 вересня 2017 року № 1858, середня ринкова вартість автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», 2010 року випуску, на час проведення експертизи становить 501 190 грн (а.с. 22-24 т. 2).

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи Львівського Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 12 вересня 2017 року № 1859, ринкова вартість автомобіля «Hyundai Tucson», 2010 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_3 ,

з урахуванням його стану на момент обстеження 12 червня 2017 року,

в цінах на дату завершення експертизи 12 червня 2017 року, складає

361 592 грн (а.с. 2 т. 2).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє

Дубіцький А. В. , підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилом статті 60 СК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням.

В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з частиною першою статті 70 СК Україниу разі поділу майна, що

є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є в спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо іншого не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово й нотаріально посвідчена.

Згідно зі статтею 63 СК Українидружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною третьою статті 65 СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення

і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого

з подружжя) на укладення договору купівлі-продажу позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому

з подружжя) право оскаржити договір зпідстав його недійсності.

Частиною четвертою статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане

в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не

в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, встановивши, що спірний автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», 2010 року випуску, продано в період шлюбу, доказів того, що кошти, отримані від продажу спірного автомобіля, витрачено не в інтересах сім`ї,

не надано, дійшли правильного висновку, що відсутні підстави для стягнення відповідної компенсації.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Hyundai Tucson», 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , об`єктами спільної сумісної власності подружжя;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Hyundai Tucson», 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , укладений

20 липня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений Регіональним сервісним центром МВС України в Чернівецькій області

за № 7341.

- виділити йому у власність автомобіль марки «Hyundai Tucson»,

2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ;

- стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в сумі

69 799 грн як рошову компенсацію різниці 1/2 частки від загальної вартості спільних автомобілів та вартості виділеного йому у власність автомобіля, та припинити право спільної сумісної власності подружжя на вищевказані транспортні засоби.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в

межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками

справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , визнав недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу

№ 7341/2016/000099, укладений 20 липня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений Регіональним сервісним центром МВС України в Чернівецькій області за № 7341, стосовно автомобіля

марки «Hyundai Tucson», номерний знак НОМЕР_3 , кузов

№ НОМЕР_4 , 2010 року випуску, та стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 180 796,00 грн як грошову компенсацію різниці 1/2 частки від загальної вартості вказаного автомобіля.

При цьому судом не враховано позовних вимог ОСОБА_1 та того, що визнання недійсною угоди про відчуження транспортного засобу виключає можливість стягнення компенсації половини його вартості. Задоволення обох вимог буде означати отримати подвійне стягнення.

З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи судові рішення в справі, неправильно застосували норми матеріального права, порушивши норми процесуального права. Тому судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту першого частини третьої та частини четвертої

статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для їхнього скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із тим, постанова про передачу справи на новий розгляд не

є остаточним вирішенням спору по суті, а тому висновки про розподіл судових витрат у такому випадку будуть вважатися передчасними.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_1 , від імені якого діє Дубіцький А. В., про розподіл судових витрат не підлягає задоволенню.

Після остаточного ухвалення судового рішення у справі (після нового судового розгляду) особа не позбавлена можливості клопотати про розподіл судових витрат, у тому числі, понесених у зв`язку з касаційним переглядом справи.

У разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року

у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18).

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє Дубіцький Анатолій Валентинович , задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 24 січня

2018 року та постанову Апеляційного суду Чернівецької області

від 27 квітня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк