Справа № 496/687/20
Провадження № 2-д/496/2/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участю секретаря Дигуляр А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Столинського району Брестської області (Республіка Білорусь) від 28.06.2019 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В:

До суду через Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), надійшло клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Столинського району Брестської області (Республіка Білорусь) від 28.06.2019 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 464 ЦПК України, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Згідно з довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_2 по м. Одеса та Одеській області (зареєстрованим або знятим з реєстрації) не значиться.

Судом також було виконано запит до Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області, з метою встановлення місця проживання, перебування боржника, однак з відповіді наданої сільським головою, встановити адресу проживання - ОСОБА_2 не вдалось.

Клопотання було прийнято до розгляду за останнім відомим місцем проживання відповідача, за адресою буд АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 .

Суд, у відповідності до ст. 467 ЦПК України, письмово повідомив боржника ОСОБА_2 про надходження клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду та запропонував йому у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання. За результатом пошуку інформації про доставку листа в онлайн-сервісі Укрпошти встановлено, що відправлення було отримано за довіреністю 23.03.2020 року.

У місячний строк заперечення до суду не надійшли.

Ухвалою суду від 29.04.2020 року, суд прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за наявними матеріалами з урахуванням відсутності заперечень.

У судове засідання призначене на 18.05.2020 року о 10.30 год. ОСОБА_2 не з`явився, причини неявки суду не відомі. На повторний виклик ОСОБА_2 також не з`явився, до суду повернулось поштове повідомлення з відміткою: «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання почтового відправлення». У судове засідання призначене на 07.07.2020 року о 13.50 год. боржник не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином про, що свідчить довідка про доставку смс-повістки.

У відповідності до ч. 5 ст. 467 ЦПК України, неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши клопотання та подані документи дійшов висновку про задоволення клопотання з наступних підстав.

Судом встановлено, що підставою звернення ОСОБА_1 з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду, стало рішення суду Столинського району Брестської області (Республіка Білорусь) від 28.06.2019 року в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції, яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно ст. 463 ЦПК України, рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду та його розгляд має відбуватись з дотриманням певних умов, зокрема ст.ст.466-467 ЦПК України.

Пленум Верховного Суду України у п.1 своєї Постанови №12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року роз`яснив, що розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів.

Порядок визнання та примусового виконання в Україні судових рішень (в тому числі, ухвалених судами Республіки Білорусь) на теперішній час врегульовано нормами Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (Мінськ, 22.01.1993 року), Закону України «Про міжнародне приватне право», Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VІІІ), Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року №1092/5/54, зареєстрованого в МЮУ 02.07.2008 року за № 573/15264.

Згідно зі ст. 51 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує винесені на території інших Договірних Сторін рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань.

Відповідно доч.1 ст.81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. Визнання та виконання таких рішень здійснюється у порядку, встановленому законом України (ст.82 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 53 Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22 січня 1993 року - клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню. До клопотання про дозвіл примусового виконання рішення додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Зазначені норми також узгоджуються із положеннями ч.3 ст.466 ЦПК України.

Усі документи, які необхідні для додавання до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, заявником додані до матеріалів справи.

У п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» роз`яснено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни. Відповідно до міжнародних договорів України суд відмовляє у задоволенні клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду у випадках, коли: згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої постановлено рішення, воно не набрало законної сили, за винятком випадків, коли рішення підлягає виконанню до набрання законної сили; відповідач не брав участі у процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не було своєчасно і належним чином вручено виклик у суд; у справі між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав на території Договірної Сторони, де має бути визнано й виконано рішення, вже було постановлено рішення, що набрало законної сили, або установою цієї Договірної Сторони раніше було порушено провадження, або ж є визнане рішення суду третьої держави; згідно з положеннями даного міжнародного договору, а в не передбачених ним випадках згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнано й виконано, справа належить до виключної компетенції її установи, спір вирішено не компетентним судом; відсутній документ, що підтверджує угоду сторін у справі про договірну підсудність; закінчився строк давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення. У зазначених випадках згідно з київською Угодою суд відмовляє у визнанні та виконанні й арбітражного рішення.

Оскільки рішення неможливо виконати у добровільному порядку, воно підлягає виконанню у примусовому, беручи до уваги, що боржник мешкає на території іншої держави - України, заявнику необхідно отримати дозвіл компетентного суду на примусове виконання рішення суду Республіки Білорусь. Будь-яких недоліків щодо форми та змісту клопотання судом не виявлено, підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не встановлено. Строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання, порядок подання відповідного клопотання -дотримані.

З урахуванням викладеного, та на підставі наданих у справі доказів, з яких судом не встановлено підстав для відмови у задоволені клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ч. 6 ст. 467 ЦПК України, суд розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання. Копія ухвали надсилається судом сторонам у триденний строк з дня постановлення ухвали.

Керуючись 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», ст. ст. 462, 463, 464, 466, 467, 469, 470 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Столинського району Брестської області (Республіка Білорусь) від 28.06.2019 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 задовольнити.

Надати дозвіл на примусове виконання рішення суду Столинського району Брестської області (Республіка Білорусь) від 28.06.2019 року, яке набрало законної сили 16.07.2020 року та стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пінськ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 25% усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 07.12.2018 року та до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Після набрання ухвалою суду законної сили видати виконавчий лист та надіслати його на примусове виконання в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: Буран В.М.