Номер провадження: 22-ц/813/4726/20
Головуючий у першій інстанції Роїк Д.Я.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/18770/19

Номер провадження: 22-ц/813/4726/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Бикової К.А.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) Уповноважена особа на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» - Матвієнко Андрій Анатолійович, 2) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, 3) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали цивільної справи за позовом адвоката Сидорук Діани Сергіївни, діючої від імені ОСОБА_1 , до Уповноваженої особи на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 про визнання недійсним торгів з реалізації активів банку та скасування їх результатів, зобов`язання повернення гарантійного внеску та сплачених коштів переможцю, за апеляційною скаргою представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суд м. Одеси, постановлену у складі судді Роїка Д.Я. 15 листопада 2019 року, про забезпечення позову,

встановив:

У листопаді 2019 року адвокат Сидорук Д.С., діюча від імені ОСОБА_1 , звернулася до суду з вищенаведеною позовною заявою до Уповноваженої особи на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Матвієнка А.А., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 про визнання недійсним торгів з реалізації активів банку та скасування їх результатів, зобов`язання повернення гарантійного внеску та сплачених коштів переможцю (Т. 1, а. с. 2 10).

Під час розгляду справи судом першої інстанції, а саме - 14 листопада 2019 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшло клопотання адвоката Сидорук Д.С., діючої від імені ОСОБА_1 , про забезпечення позову, в якій остання, з урахуванням уточнень цієї заяви від 15 листопада 2019 року, остаточно просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного майна, а саме - квартири за реєстраційним №101, загальною площею - 43,00 кв. м., яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , яку було продано на відкритому аукціоні 24.10.2019 року.

Заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що вказане нерухоме майно зареєстровано за відповідачем по справі АТ «Дельта Банк». Однак, право власності це майно оспорюється в судовому порядку.

Оскільки нерухоме майно зареєстроване за відповідачем, позивач зазначає, що існують об`єктивні підстави вважати, що до розгляду справи по суті, відповідач має можливість відчужити зазначене майно на користь третіх осіб, що призведе до ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, чим будуть істотно порушені права позивача.

За таких обставин, на думку представника позивача найбільш ефективним заходом забезпечення позову в частині недопущення відчуження відповідачем за час розгляду справи спірного майна є заборона вчинення реєстраційних дій зі спірною нерухомістю до набрання законної сили рішення у цій справі по суті (Т. 1, а. с. 190 194, 214).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса від 15 листопада 2019 року задоволено вищевказану заяву адвоката Сидорук Д.С., діючої від імені ОСОБА_1 ,про забезпечення позову.

Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири за реєстраційним №101, загальною площею - 43,00 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з матеріалів справи, що очікується підписання договору із переможцем електронного аукціону Кравцовим О.Г., що підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-EA-2019-10-02-000006-b та витягом з протоколу № 266/19К від 07.11.2019 року за результатами розгляду скарги позивача Комісією з розгляду скарг та підготовки пропозицій стосовно організації і проведення відкритих торгів (аукціонів) з продажу активів (майна) банків, що виводяться з ринку або ліквідуються Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Предметом спору є визнання недійсним проведених торгів з реалізації активів банку та скасування їх результатів, зобов`язання повернення гарантійного внеску та сплачених коштів переможцю. Як зазначає представник позивача, зазначений позов поданий з метою ефективного захисту майнових прав позивача на квартиру за реєстраційним №101, загальною площею - 43,00 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на вищевикладене суд першої інстанції вважав, що заявлений представником позивача вид забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного майна, а саме вищенаведеної квартири, передбачений нормами чинного законодавства, є доцільним та співмірним заходом забезпечення позову в рамках даної справи (Т. 1, а. с. 215 - 218).

В апеляційній скарзі представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Шилець А.Р.просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладений у судовому рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права.

Апелянт вказує на те, що приписи ЦПК України містять пряму заборону вжиття заходів забезпечення позову щодо даних правовідносин. Зокрема суд в оскаржуваній ухвалі не врахував приписи ст. 150 ЦПК України. Частиною 6 ст. 150 ЦПК України передбачено, що не допускається забезпечення позову шляхом заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Оскаржуваною ухвалою заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного майна а саме - квартири за реєстраційним №101, загальною площею - 43,00 кв. м., яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , право власності на яку належить АТ «Дельта Банк». Станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали ПАТ «Дельта Банк» перебуває у процесі ліквідації, яка здійснюється Фондом гарантування відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон). Відповідно до ст. 44 Закону Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. На підставі рішення Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на два роки з 05.10.2015 року по 04.10.2017 рік включно. Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 20.02.2017 року № 619 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» на два роки до 04.10.2019 року. На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 04.04.2019 року № 772 про подовження строків здійснення процедури ліквідації «АТ Дельта Банк» строком на один рік з 05.10.2019 року до 04.10.2020 року включно. Вказана інформація розміщена в мережі Інтернет на сторінці ПАТ «Дельта Банк» та Фонду гарантування, є загальновідомою та доступною. Зазначені дії щодо майна безпосередньо стосуються здійснення Фондом гарантування процедури ліквідації ПАТ «АТ Дельта Банк», оскільки саме в межах процедури ліквідації Фондом гарантування здійснюються заходи щодо реалізації майна та активів неплатоспроможного банку, зокрема, щодо реалізації активів шляхом проведення відкритих електронних торгів (аукціону). Очевидно, що з огляду на викладене та пряму заборону встановлену ч. 6 ст. 150 ЦПК України оскаржувана ухвала про вжиття заходів забезпечення позову постановлена з грубим порушенням норм ЦПК України, а вжиті судом заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Крім того, апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржувана ухвала не містить посилань щодо реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Від учасників справи заяв, клопотань, відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, зі змінами внесеними згідно із розпорядженнями Голови Одеського апеляційного суду за №3 від 02.04.2020 року та за №4 від 08.04.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.

Між тим, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надійшло.

Згідно із частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішенні питання про забезпечення позову, освідомленість її учасників про розгляд справи, відсутність клопотань учасників справи про відкладення розгляду справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам законодавства з огляду на наступне.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України, згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Згідно з пунктом четвертим частини 1 статті 150 ЦПК України, не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту зокрема на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

За правилами, передбаченими пунктом сьомим частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Як зазначалось вище, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса від 15 листопада 2019 року заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири за реєстраційним №101, загальною площею - 43,00 кв. м., яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 ., а не накладено арешт на зазначене нерухоме майно, як зазначено в пункті 4 частини першої статті 150 ЦПК України, на який посилається апелянт.

Доводи апелянта про те, що згідно п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» після початку процедури ліквідації Банку не допускається накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку, колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції було заборонено відповідним суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією права власності стосовно спірної квартири, а не накладено арешт.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13 січня 2020 року по справі № 303/7174/18 (провадження № 61-17202ск19).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Як зазначалось вище, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з додатків до вищевказаної заяви про забезпечення позову, існує реальна загроза відчуження спірного майна Банком, що підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-EA-2019-10-02-000006-b та витягом з протоколу № 266/19К від 07.11.2019 року за результатами розгляду скарги позивача Комісією з розгляду скарг та підготовки пропозицій стосовно організації і проведення відкритих торгів (аукціонів) з продажу активів (майна) банків, що виводяться з ринку або ліквідуються Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Предметом спору є визнання недійсним проведених торгів з реалізації активів банку та скасування їх результатів, зобов`язання повернення гарантійного внеску та сплачених коштів переможцю. Як зазначає представник позивача, зазначений позов поданий з метою ефективного захисту майнових прав позивача на квартиру за реєстраційним №101, загальною площею - 43,00 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на вищевикладене апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлений представником позивача вид забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного майна, а саме вищенаведеної квартири, передбачений нормами чинного законодавства та є доцільними та співмірними заходами забезпечення позову в рамках даної справи.

Отже, вищенаведені доводи апеляційної скарги щодо відсутності посилань щодо реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, щодо порушень норм матеріального права під час постановлення оскаржуваної ухвали є безпідставними.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга є безпідставною, а тому вона не підлягає задоволенню.

За правилами, передбаченими пунктом 1 частини 1 статті 374, статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції постановив ухвалу про забезпечення позову без порушень діючого законодавства, підстави для її скасування, зміни в межах доводів апеляційної скарги представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Шильця А.Р. відсутні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 353, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції щодо забезпечення позову після її перегляду в апеляційному порядку може бути оскаржена в касаційному порядку. Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суд м. Одеси від 15 листопада 2019 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 08 липня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе