Справа № 196/131/20
№ провадження 2/196/320/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року смт Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Гудим О.М.

за участю секретаря - Шевченко Т.І.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в смт.Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно майно.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 04.06.2019 року). На день смерті вона проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько - ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить:

- земельна ділянка, площею 4,4674 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №131984 від 06.12.2001 року.

За життя 30 січня 2012 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким належну їй земельну ділянку заповіла йому. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №140.

Після смерті ОСОБА_3 він звернувся до приватного нотаріуса Царичанського районного нотраіального округу із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, проте нотаріусом було відмовлено у його видачі, у зв`язку з тим, що ним не надано оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Оскільки дочка померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на день смерті була непрацездатною особою, то має право на обов`язкову частку у спадковому майні (1/4 частина спадкової земельної ділянки).

Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом він не має можливості отримати, а тому був вимушений звернутися до суду.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1218, 1223, 1225, 1233 ЦК України, прохає суд визнати за ним право власності на 3/4 частини вищевказаного спадкового майна.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Тараненко П.П. в підготовче засідання не з`явилися, надіславши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю та прохають їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явилася. До суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення.

Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав.

Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача та відповідача - ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 04.06.2019 року). На день смерті вона проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача та відповідача - ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить:

- земельна ділянка, площею 4,4674 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №131984 від 06.12.2001 року (а.с.15).

За життя 30 січня 2012 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким належну їй земельну ділянку заповіла позивачу. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №140 (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_3 позивач звернувся до приватного нотаріуса Царичанського районного нотраіального округу із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, проте нотаріусом було відмовлено у його видачі, у зв`язку з тим, що ним не надано оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.с.14).

Оскільки дочка померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , відповідач в даній справі, на день смерті була непрацездатною особою, то має право на обов`язкову частку у спадковому майні (1/4 частина спадкової земельної ділянки).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

При цьому, згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог.

Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляв, тому судовий збір слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 354, п.п.15 п.15 ч.1 Перехідних положень Розділ ХІІІ ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно майно, задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем с.Новопідкряж Царичанського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності на 3/4 частини земельної ділянки, площею 4,4674 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №131984 від 06.12.2001 року.

Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Головуюча: О.М.ГУДИМ