Справа № 143/403/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2020 року м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області, в складі:

головуючого - судді Бойка А. В.,

з участю секретаря Мельніченко Т. Б.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Скалецького О. О.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки - адвоката Любарського С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Погребище цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення спадкоємців від права на спадкування спадщини за законом, -

Встановив:

В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення спадкоємців від права на спадкування спадщини за законом.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , який постійно до дня смерті проживав з нею. За життя ОСОБА_4 заповіт не склав, тому після його смерті спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті чоловіка є позивачка та діти спадкодавця, зокрема відповідачка ОСОБА_2 . Позивачка зазначає, що покійний чоловік в останній період свого життя тяжко хворів, в 2013 році у нього стався інсульт, в зв`язку чим він втратив здатність пересуватися, потребував постійного догляду і сторонньої допомоги. Позивачка разом із іншими дітьми самостійно здійснювали догляд за чоловіком. Відповідачка ж, будучи обізнаною про стан здоров`я батька, з 2015 року і по день його смерті жодної допомоги у догляді за батьком не надавала, взагалі батька не відвідувала, жодних коштів на ліки або інші потреби не надавала, в зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з позовом про усунення відповідачки, як спадкоємця, від права на спадкування.

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області 03.05.2019 було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 31.05.2019.

31.05.2019 в зв`язку з неявкою сторін підготовче судове засідання було відкладено на 10.07.2019.

Ухвалою суду від 10.07.2019 підготовче провадження у справі було закрито, справа призначена до розгляду по суті на 19.09.2019, однак, в зв`язку з хворобою головуючої судді Марченко Л. В., 19.09.2019 розгляд справи було відкладено на 06.11.2019.

06.11.2019 після допиту свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розгляд справи було відкладено на 13.01.2020.

13.01.2020 в зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 14.02.2020.

14.02.2020, після допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , в зв`язку з неявкою свідка ОСОБА_11 розгляд справи знову було відкладено.

У зв`язку зі припиненням повноважень судді Марченко Л. В., яка була головуючою у справі, ухвалою судді Погребищенського районного суду Вінницької області Бойка А. В. від 05.03.2020 справа була прийнята у його провадження та призначена до розгляду по суті на 04.05.2020.

04.05.2020 та 15.06.2020 у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладався.

07.07.2020 в зв`язку з необхідністю прослуховування аудіозаписів та допитом свідків у справі була оголошена перерва до 10.07.2020.

У судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Скалецький О. О. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Також, позивачка ОСОБА_3 пояснила, що її покійний чоловік ОСОБА_4 мав незадовільний стан здоров`я та часто хворів. В кінці 2013 року в зв`язку з інсультом він перебував у лікарні, де догляд за ним здійснювала їхня дочка ОСОБА_12 та інколи приїздила дочка ОСОБА_13 , яка є відповідачкою у справі. Після лікарні ОСОБА_13 забрала батька до себе додому, у якої він і проживав кілька років. Згодом дочка привезла чоловіка до неї та повідомила, що більше доглядати батька не буде. З того часу догляд за ним здійснювала вона та інші їхні діти, які найняли доглядальницю. Вважала, що відповідачка ухилилася від обов`язку доглядати батька, а тому не має права на належну спадкодавцю земельну ділянку.

Відповідачка та її представник - адвокат Любарський С. М. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили.

Відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що в 2013 у її батька ОСОБА_4 стався інсульт. Коли батько перебував у лікарні, вона постійно здійснювала за ним догляд, надавала кошти на лікування. Після того як батька виписали, вона забрала його до себе додому у с. Очеретня, де він і жив до червня 2016 року. Однак згодом батько захотів додому, тому вона перевезла його до матері у с. Паріївка та найняла доглядальницю. Вказала, що вона постійно його відвідувала, купувала продукти харчування та ліки.

В судовому засіданні були досліджені аудіозаписи показів свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , наданих в судовому засіданні під головуванням судді Марченко Л. В., зокрема:

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_2 доглядала батька у лікарні. Потім, приблизно 2 - 3 роки, ОСОБА_4 у неї жив, завжди був доглянутий. Після того, як ОСОБА_2 завезла батька до матері, вона постійно 2 - 3 рази на тиждень його провідувала, привозила продукти харчування та усе необхідне.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що коли у ОСОБА_4 стався інсульт відповідачка ОСОБА_2 спочатку доглядала його у лікарні, а потім, близько 3 років, у себе вдома. Згодом батька перевезли до позивачки у с. Паріївку, де відповідачка наняла йому доглядальницю та постійно його провідувала.

Суд не досліджував покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_14 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки сторони визнали їх дослідження не доцільним.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 05.02.2018 Виконавчим комітетом Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, актовий запис №3 (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , повторно виданого Погребищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницької області 09.08.2018, померлий ОСОБА_4 був чоловіком позивачки ОСОБА_3 (а.с. 6).

Як встановлено рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 10.01.2019, позивачка ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала із спадкодавцем ОСОБА_4 , а тому в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину (а. с. 9-10).

Із виписки з історії хвороби №12777, виданої Комунальним закладом «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка», вбачається, що з 12.11.2013 по 09.12.2013 ОСОБА_4 знаходився на лікуванні в неврологічному відділенні церебро-васкулярної патології №5 ВОПНЛ ім. акад. О. І. Ющенка, з діагнозом: гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу (кардіоемболія) в басейні лівої середньої мозкової артерії. Геміплегія справа Тотальна афозія. Нейрогенний сечовий міхур. Застійні явища в легенях. Гіпертонічна хвороба 3 ст. 2 ступені, дуже високий ризик. Гіпертрофія лівого шлуночка. ІХС. Дифузний кардіосклероз. Постійна форма фібриляції передсердь, нормосистологія шлуночків СН 2 АФК2. Хронічний бронхіт, нестійка ремісія. Дифузний пневмосклероз. Емфізема легень. 1.ДН1. СКХ Камінь лівого сечоводу (по УЗД). Камені обох нирок. ДГП32 ст. Камені сечового міхура (а. с. 12).

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

П. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, роз`яснено, що правила абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечувати умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій, таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суд від 08.11.2018 у справі №193/449/17-ц, провадження №61-26491св18.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про усунення від права спадкування за законом, позивачка посилалася на ті обставини, що покійний чоловік ОСОБА_4 був особою похилого віку, часто хворів, а в листопаді 2013 у нього стався інсульт та йому було встановлено діагноз «Гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу». На думку позивачки, ОСОБА_4 перебував в безпорадному стані, а відповідачка маючи можливість допомогти спадкодавцеві на лікування, такої допомоги не надала.

Разом з тим, в судовому засіданні позивачка не заперечувала тієї обставини, що під час перебування у лікарні та тривалий період після виписки, догляд за спадкодавцем здійснювала саме відповідачка ОСОБА_15 , в якої він і проживав до червня 2016 року.

Крім того, на підтвердження стану здоров`я ОСОБА_4 позивачкою надано лише виписку з історії хвороби №12777, виданої Комунальним закладом «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка», яка лише підтверджує лікування ОСОБА_4 у вказаному закладі з листопада по грудень 2013 року та не підтверджує знаходження його у безпорадному стані з 2014 по 2018 роки.

Будь-яких інших доказів на підтвердження безпорадного стану спадкодавця та можливості відповідачки надавати йому допомогу, умисного ухилення від надання такої допомоги, позивачкою не надано, як і не надано доказів про заведення спадкової справи після померлого, наявності у нього спадкового майна, кола спадкоємців, що прийняли спадщину.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

В свою чергу, згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та інше.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України).

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання, а також потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Однак позивачкою у судовому засіданні не було доведено та не надано належних, допустимих та безспірних доказів, щодо ухилення відповідачки ОСОБА_2 від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреби спадкодавця в допомозі саме відповідачки. Крім того, належними доказами не підтверджено, що спадкодавець мав потребу у постійному, сторонньому догляді.

Судом враховується, що тільки одночасне настання наведених вище обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності дає можливість усунути спадкоємця першої черги за законом від права спадкування за законом.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позивачкою не доведено підстав позову, а тому у його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12,13, 258, 265, 268 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення спадкоємців від права на спадкування спадщини за законом відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення виготовлено 23.07.2020.

Суддя