Справа № 274/8006/19 Провадження № 2/0274/878/20
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.20 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі - Суд), за участю секретаря судового засідання Гуменюк О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якого є ОСОБА_2 ,
до1) ОСОБА_3 , 2) ОСОБА_4 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:ОСОБА_5 ,
провизнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом, у якому просить визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що він є власником 82/100 часток зазначеного будинку, за адресою якого зареєстровані колишня дружина - ОСОБА_3 , та пасинок - ОСОБА_4 , які там не проживають більше п`яти років.

ОСОБА_3 проти позову заперечила та просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що вона проживала у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , двадцять п`ять років, її дочка - ОСОБА_5 , яка є власником 18/100 часток цього будинку, не заперечує щоб вона там проживала.

ОСОБА_4 проти позову заперечив та просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що хоч він і дійсно не проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проте іншого житла, за адресою якого він міг би зареєструватись, він на даний час не має. Його сестра - ОСОБА_5 , яка є власником 18/100 часток цього будинку, не заперечує щоб він там проживав. Зняття його місця реєстрації за зазначеною адресою призведе до порушення його прав, реалізація яких пов`язана з наявністю такої реєстрації. Як тільки він матиме можливість зареєструватись за іншою адресою, він це зробить добровільно. Він пропонував ОСОБА_1 надати довідку щодо свого фактичного місця проживання без реєстрації, щоб отримати субсидію, але той відмовився.

ОСОБА_5 проти позову заперечила без будь-якого обґрунтування, що вбачається з її заяв від 20.05.2020 р. та від 08.07.2020 р. (а. с. 65, 75).

Судом з`ясовано, що ОСОБА_1 є власником 82/100 часток житла за адресою: АДРЕСА_1 , власником інших 18/100 часток цього житла є його дочка - ОСОБА_5 , що підтверджується наявними у справі документами (а. с. 7 - 11), зокрема, витягом від 12.10.2012 р. з реєстру прав власності на нерухоме майно, та не заперечується усіма учасниками справи (а. с. 10).

Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 , яка є колишньою дружиною ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 , який є пасинком ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою від 11.11.2019 р № 3871 Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7, а також листами від 09.01.2020 р. № 49/07-09 та № 80/07-09 Відділу з питань державної реєстрації Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області (а. с. 12, 31, 32).

Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи встановлені вище обставини, Суд вважає, що право ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користуванням житлом за адресою: АДРЕСА_1 (сервітут), виникло на підставі закону як у членів сім`ї власників цього житла - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у житлі за адресою: АДРЕСА_1 , не проживають близько п`яти років, що випливає з акта від 25.10.2019 р., складеного працівниками Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7 (а. с. 13).

Як зазначалось вище, власниками житла за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 (82/100 часток) та ОСОБА_5 (18/100 часток).

Також з наведеного раніше випливає, що ОСОБА_3 є матір`ю, а ОСОБА_4 - братом ОСОБА_5 .

Частинами першими статті 355 та 356 Цивільного кодексу України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Тобто будинок за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною частковою власністю ОСОБА_1 (82/100 часток) та ОСОБА_5 .

Частиною першою статті 358 Цивільного кодексу України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до частини другої статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З викладених норм Цивільного кодексу України випливає, що право вимагати визнання особи такою, що втратила право користуванням житлом, належить власнику житла, а у разі перебування житла у спільній частковій власності - усім співвласникам за їхньою згодою, а не будь-кому (одному) з них.

Однак ОСОБА_5 заперечує проти того, щоб визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житлом, співвласником якого вона є.

Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , відомості про РНОКПП на момент ухвалення рішення у матеріалах справи відсутні), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП, третя особа: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , відомості про РНОКПП на момент ухвалення рішення у матеріалах справи відсутні), відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення у письмовій формі до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк подання апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут

Повне рішення складено 15.07.2020 р.