1Справа № 335/3917/20 2/335/1518/2020
06 липня 2020 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Крамаренко І.А., за участі секретаря Тимченко А.В., розглянувши, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних, -
12.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУПФУ) про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 у справі № 2а-47/2011 Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - УПФУ) зобов`язано перерахувати позивачеві державну пенсію та додаткову пенсію, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду 2 групи з 29.05.2010, яка ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2012 залишено без змін. Постанова суду набрала законної сили 16.03.2012. На виконання цієї постанови відповідач провів перерахунок та нарахував до виплати позивачеві суму розміром 72 269,01 грн., яка до теперішнього часу не виплачена.
Крім того, постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 у справі № 332/4806/14-а УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя зобов`язано провести перерахунок та виплату пенсії позивачеві з 25.03.2014 по 02.08.2014, яку ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 залишено без змін. Постанова суду набрала законної сили 21.01.2015. На виконання цієї постанови відповідач провів перерахунок та нарахував до виплати позивачеві суму розміром 25 605,33 грн., яку у березні 2020 року позивачу було виплачено.
Оскільки відповідач своєчасно не виплатив позивачеві вказані суми пенсії, позивач, посилаючись на положення ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3% річних за період з 16.03.2012 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 у справі № 2а-47/2011 загальним розміром 132 709,12 грн. та інфляційні витрати і 3 % річних за період з 21.01.2015 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 у справі № 332/4806/14-а загальним розміром 30 191,45 грн.
Ухвалою судді від 15.05.2020 відкрито провадження у цій справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь).
02.06.2020 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач ГУПФУ в особі представника ОСОБА_2 із позовними вимогами ОСОБА_1 не погодилась, та в якому зазначила, що на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 у справі № 2а-47/2011 відповідачем проведено перерахунок пенсії за період з 29.05.2010 по 23.07.2011, внаслідок якого нараховано доплату розміром 72 269,01 грн. Однак, вказані грошові кошти не були виплачені позивачеві, оскільки не були профінансовані з Державного бюджету України. Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» (далі - Порядок № 440), рішення суду подають до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Вказана постанова суду включена до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 (далі - Порядок № 649).
Також, на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 у справі № 332/4806/14-а відповідачем проведено перерахунок пенсії, внаслідок якого нараховано 25 605,33 грн. Однак, вказані грошові кошти також не були виплачені позивачеві, оскільки не були профінансовані з Державного бюджету України. Зазначена сума була виплачена позивачеві лише 19.03.2020.
Вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (далі - Закон № 1058) саме на органи Пенсійного фонду покладено обов`язок із визначення розміру пенсій та інших виплат, а тому розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, наданий позивачем, не підлягає врахуванню. Спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиконання постанов суду, а тому на них не розповсюджуються норми ст. 625 ЦК України. У постановах судом не визначено конкретної суми до стягнення, а тому зобов`язання в даному випадку не можуть вважатися грошовими. Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України. Просила в задоволенні позову відмовити повністю.
12.06.2020 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач не згоден з доводами у відзиві на позовну заяву та просить його позовну заяву задовольнити у повному обсязі.
У судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, на підставах зазначених у позові, у відзиві.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 у справі № 2а-47/2011 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, внаслідок чого:
- визнано дії УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 у відповідності з вимогами , постановленими ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправною з 29.05.2010;
- зобов`язано УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя перерахувати ОСОБА_1 державну пенсію та додаткову пенсію, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду 2 групи, з 29.05.2010, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного відповідно до вимог ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.ст. 50,54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2012 постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 у справі № 2а-47/2011 залишено без змін.
Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 у справі № 332/4806/14-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, внаслідок чого:
- визнано неправомірними дії УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_1 як інваліду 2 групи державної та додаткової пенсії, як особі, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії;
- зобов`язано УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії (по інвалідності) відповідно до ст.ст. 49, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.03.2014 по 02.08.2014 включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період;
- зобов`язано УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 49, 50, 53, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.03.2014 по 02.08.2014 включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 у справі № 332/4806/14-а залишено без змін.
На виконання вищевказаної постанови суду відповідним органом Пенсійного фонду здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та нараховано доплату розміром 25 605,33 грн. Зазначена сума була виплачена тільки 19.03.2020, що підтверджується роздруківкою з електронного реєстру рішень суду, наданої представником відповідача.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя реорганізоване шляхом злиття управління ПФУ в Олександрівському районі м. Запоріжжя, управління ПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя та управління ПФУ у Вознесенівському районі м. Запоріжжя в Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, що є правонаступником зазначених управлінь.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя приєднано до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, що є правонаступником зазначеного управління.
Отже, відповідач ГУПФУ є правонаступником прав і обов`язків Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя у спірних правовідносинах.
На момент звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом кошти, нараховані за постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 у справі № 2а-47/2011 йому не виплачені, що не заперечується відповідачем у відзиві на позов, а кошти, нараховані за постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 у справі № 332/4806/14-а - виплачені 19.03.2020, що не спростовано позивачем.
Позивач у позові просить на підставі статті 625 ЦК України стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3% річних за період з 16.03.2012 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 у справі № 2а-47/2011 загальним розміром 132 709,12 грн., а також інфляційні витрати та 3 % річних за період з 21.01.2015 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 у справі № 332/4806/14-а загальним розміром 30 191,45 грн.
Оскільки грошові кошти за постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 у справі № 332/4806/14-а виплачені 19.03.2020, а позивач просить стягнути вказані суми станом на 28.02.2020, це не впливає на розмір позовних вимог.
Так, відповідно до положень ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).
Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Згідно з розрахунком 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості в розмірі 72 269,01 грн. та інфляційних втрат за період затримки виконання грошового зобов`язання, наведеним позивачем в позовній заяві, за період з 16.03.2012 по 28.02.2020, інфляційні втрати за вказаний період становлять 115 454,12 грн., а 3% річних складають 17 255,00 грн.
Згідно з розрахунком 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості в розмірі 25 605,33 грн. та інфляційних втрат за період затримки виконання грошового зобов`язання, наведеним позивачем в позовній заяві, за період з 21.01.2015 по 28.02.2020, інфляційні втрати за вказаний період становлять 26 268,45 грн., а 3% річних складають 3 923,00 грн.
Вказані розрахунки відповідачем не спростовані, сумнівів у їх обґрунтованості у відзиві на позов не наведено. Позиція відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з нього вказаних коштів ґрунтується на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону № 1058 саме на органи Пенсійного фонду покладено обов`язок із визначення розміру пенсій та інших виплат, а тому розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, наданий позивачем, не підлягає врахуванню. Разом із тим, у даному випадку позивачем не порушується питання про стягнення пенсійних чи інших виплат з відповідача, а предметом спору є саме застосування наслідків неналежного виконання грошового зобов`язання, що регулюється ст. 625 ЦК України, а не Законом № 1058.
Крім того, відповідач у відзиві посилався на те, що грошові кошти не були виплачені позивачеві, оскільки не були профінансовані з Державного бюджету України. Разом із тим, відсутність бюджетного фінансування не може вважатися законною підставою для не виплати позивачеві належних йому сум грошових коштів. До того ж, ст. 625 ЦК України не пов`язує підстави для застосування встановленої неї відповідальності із наявністю чи відсутністю бюджетного фінансування боржника.
Також суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на Порядок № 440, оскільки цей Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними.
Відповідно до частин 1-2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави по виконанню судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Отже, вказаним Законом передбачається виконання саме рішень про стягнення коштів з державного органу. Натомість, постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 та від 09.10.2014, стосувались зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити пенсію позивачеві за певний період.
Також, суд вважає помилковим посилання відповідача у відзиві на позов на те, що спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиконання постанов суду, а також, що постановами суду не визначено конкретної суми до стягнення, а тому приписи ст. 625 ЦК України застосуванню не підлягають, оскільки така позиція суперечить вищенаведеним положенням законодавства та правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду.
Зазначаючи про те, що Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України, відповідач у відзиві не вказує, хто саме є розпорядником державних коштів та має нести таку відповідальність.
Підсумовуючи все вищевикладене, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.
Крім того, оскільки на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору як громадянина, віднесеного до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за ставкою пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону).
Керуючись ст.ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 133, 137, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати та 3% річних за період з 16.03.2012 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 у справі № 2а-47/2011, у розмірі 132 709,12 грн. (інфляційні витрати у розмірі 115 454,12 грн. та 3% річних у розмірі 17 255,00 грн.); інфляційні витрати та 3 % річних за період з 21.01.2015 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 у справі № 332/4806/14-а, у розмірі 30 191,45 грн. (інфляційні витрати у розмірі 26 268,45 грн. та 3% річних у розмірі 3 923,00 грн.), а всього стягнути 162 900,57 (сто шістдесят дві тисячі дев`ятсот) грн. 57 коп.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Рішення суду складено 06 липня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області (, 69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б).

Суддя І.А. Крамаренко