Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1494/20
Провадження № 2-з/376/18/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2020 р.

Суддя Сквирського районного суду Київської області Віговський С.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про розподіл майна подружжя, із зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розподіл майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Сквирського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про розподіл майна подружжя, із зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розподіл майна подружжя.

Позивач за первісним позовом звернулася до суду та просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку, готовністю 72%, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . та ј частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 46,00 кв.м., житловою площею 33,70.

10 липня 2020 року відповідач за первісним позовом звернувся до суду та просив визнати за ним право власності на ј частину житлового будинку АДРЕСА_3 та визнати за ОСОБА_2 право власності на ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_3 .

Разом із позовною заявою позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний об`єкт нерухомого майна за зустрічним позовом - житловий будинок АДРЕСА_3 .

Заява обґрунтована тим, що 22 травня 2001 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5 ) було укладено Договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Магдич Т.І., реєстровий № 1-2989. Згідно з умовами даного договору ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 та ОСОБА_6 14 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, який знаходиться у АДРЕСА_3 .

27 грудня 2002 ІНФОРМАЦІЯ_1 , між ОСОБА_1 та відповідачем (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ) було укладено шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_1 .

17 лютого 2004 року між відповідачем та ОСОБА_4 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Іванчишиною Л.Г., реєстровий № 841, відповідно до якого останній подарував, а відповідач прийняла з дар 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, який знаходиться у АДРЕСА_3 .

Так, відповідно до ст. 57 СК України 1/2 частина зазначеного житлового будинку належала ОСОБА_6 на праві особистої приватної власності (1/4 частина на підставі Договору дарування від 22.05.2001 року та ј частина на підставі Договору дарування від 17.02.2004 року).

На підставі рішення Білоцерківської міської ради № 153 від 27.04.2004 року ОСОБА_6 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0465 га., що розташована у АДРЕСА_4 , кадастровий номер :05:008:0005, призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд.

Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у 2003 році, ми почали переобладнання належного їй на праві особистої приватної власності житлового будинку.

Так, відповідно до Рішення Білоцерківської міської ради № 221 від 24.07.2003 року було розібрано перестінок, приміщення 2-3 було переобладнано під кухню, а 2-2 - під ванну кімнату. Стіни існуючої веранди було обкладено цеглою зі збільшенням її розмірів на 1,20 х 2,63 м.

16 березня 2004 року, Білоцерківським управлінням житлово-комунального господарства ОСОБА_6 було видано Свідоцтво про право власності на 58/100 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Право власності зареєстроване Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації від 16 березня 2004 року.

У 2005 році, ОСОБА_1 разом з відповідачем було побудовано двоповерховий гараж з прибудовою, згідно з Рішенням Білоцерківської міської ради №2 91 від 22.07.2005 року, БТІ було внесено інвентаризаційні зміни в правові документи ОСОБА_6 , щодо адреси: АДРЕСА_4 , на побудовані споруди: двоповерховий гараж «Д» з прибудовою «д».

У 2006 році, ОСОБА_1 спільно з відповідачем було здійснено ряд добудов та переобладнання житлового будинку. У зв`язку з цим, на підставі Рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 634 від 27 грудня 2006 року, загальна площа житлового будинку АДРЕСА_3 була змінена з 118,5 кв.м. на 187,5 кв.м., а житлова площа - з 87,0 кв.м. на 153,10 кв.м., також зазначеним вище рішенням було вирішено двоповерховому житловому будинку «А-2» з прибудовою «аЗ» (замість квартири АДРЕСА_5 .

29 березня 2007 ІНФОРМАЦІЯ_1 , між ОСОБА_8 (власник 42/100 частини спірного домоволодіння) та ОСОБА_6 (власник 58/100 частини спірного домоволодіння) було укладено Договір про поділ житлового будинку в натурі та припинення спільної часткової власності, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л., реєстровий № 543.

Так, за даними висновку спеціаліста Білоцерківського МБТІ (висновок Білоцерківського МБТІ від 19.02.2007 року) та рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 634 від 27.12.2006 року, домоволодіння АДРЕСА_3 , загальною площею 187,5 кв.м., житловою площею 153,10 кв.м. складаються з частини старого будинку «А» та двоповерхового житлового будинку, зазначеного на плані літерою та цифрою «А-2». Враховуючи технічний стан і забезпеченість необхідними системами інженерного обладнання та фактичну відокремленість, незалежність та не пов`язаність з господарською діяльністю власників, поділ в натурі житлового будинку на окремі об`єкти права власності (окремі індивідуально визначені об`єкти нерухомого майна) було здійснено таким чином:

- громадянка ОСОБА_8 набула право власності на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомості - стару частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, зазначеного на плані літерою «А», що розташовані в АДРЕСА_3 , загальною площею 51,3 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м.;

- громадянка ОСОБА_6 набула право власності на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомості - житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, зазначений на плані літерою та цифрою «А- 2», що знаходяться в АДРЕСА_3 , загальною площею 136,2 кв.м., житловою площею 110,3 кв.м. з подальшим присвоєнням будинку АДРЕСА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 634 від 27.12.2006 року.

За результатами такого поділу право спільної часткової власності ОСОБА_8 та ОСОБА_6 припинилося.

Так як спільне життя з відповідачем не склалося, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2013 року по справі № 357/8204/13-ц наш шлюб було розірвано.

Відповідно до Довідки КП «Південне бюро технічної інвентаризації» № 2485 від 19.09.2019 року станом на 01 січня 2013 року, право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 за ОСОБА_6 .

Оскільки право власності на спірне майно зареєстроване на відповідача, позивач за зустрічним позовом вважає, що накладення арешту на спірне майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_3 , забезпечить можливість виконання рішення суду та ефективний захист його порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, вивчивши матеріали зазначеної вище цивільної справи вважає за необхідне заяву про забезпечення позову задовольнити повністю, зважаючи на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову.

Одним із видів забезпечення позову є накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що вживаючи заходи забезпечення позову, необхідно враховувати роз`яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову".

В п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказується на те, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній.

А як роз`яснено в п. 4 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Тобто нормами ЦПК України встановлено право суду застосувати зустрічне забезпечення у випадку обставин, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

В даному випадку відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення, оскільки позивач має зареєстроване місце проживання та майно, що знаходиться на території України.

Окрім того, забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача за зустрічним позовом та заборони вчиняти реєстраційні дії не завдає збитків останній у розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки накладений в порядку забезпечення позову арешт та заборона вчинення реєстраційних дій, в подальшому, за наявності законних для того підстав знімається за рішенням суду, при цьому накладення арешту та заборони вчиняти реєстраційні дії щодо відчуження майна не є забороною для передачі вказаного нерухомого майна належного відповідачу в оренду іншим особам з метою отримання прибутку.

Як встановлено судом, між сторонами дійсно виник спір, оскільки право власності на спірне майно зареєстроване на відповідача, а відтак суд вважає, що дійсно існує реальна загроза утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду в разі задоволення зустрічного позову.

Зважаючи на вищевикладені обставини, суд вважає, що заява є обрунтованою та маються підстави для вжиття заходів забезпечення позову до виконання рішення суду, шляхом накладення арешту на вищезазначений об`єкт нерухомого майна, що належать на праві власності ОСОБА_9 згідно Довідки КП «Південне бюро технічної інвентаризації» № 2485 від 19.09.2019 року, оскільки невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду за зустрічним позовом, про поділ майна подружжя.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 149 - 153 Цивільного процесуального кодексу України, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_10 , про забезпечення позову, - задовольнити повністю.

Забезпечити позов у цивільній справі № 376/1494/20 за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про розподіл майна подружжя, із зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розподіл майна подружжя шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, що згідно до Довідки КП «Південне бюро технічної інвентаризації» № 2485 від 19.09.2019 року станом на 01 січня 2013 року належить - ОСОБА_9 , а саме - житловий будинок АДРЕСА_3 .

Заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного нерухомого майна.

Ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення ухвали до виконання - три роки.

Копію ухвали надіслати позивачу та/або його представнику для звернення до виконання. Копію ухвали також надіслати відповідачу та його представнику для відома.

У відповідності до ч. 10 ст. 153 ЦПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Сквирський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: С. І. Віговський