Дата документу 07.07.2020 Справа № 334/969/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 334/969/18 Головуючий у 1 інстанції Козлова Н.Ю.
Провадження №22ц/807/1481/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог Банк посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29 червня 2013 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

При укладанні договору, сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Щодо встановлення кредитного ліміту, Банк керувався п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішення та ініціативою Банку. Пунктами 1.1.1.6., 1.1.5.1, 1.1.5.2 Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Банком було використано право щодо зміни умов Договору, та запроваджено зміни відсоткової ставки.

Зазначали, що відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку із зазначеними порушеннями, заборгованість ОСОБА_1 станом на 31 грудня 2017 року складає 73635,03 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 1753,16 грн., відсотки за користування кредитом 63105,74 грн., 4793,51. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пунктів 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 3482,62 грн.

З урахуванням вищенаведеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості у розмірі 73635,03 грн. та 1762 грн. судових витрат.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 червня 2013 року у сумі 73635,03 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 1753,16 грн., відсотки за користування кредитом 63105,74 грн., 4793,51. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пунктів 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 3482,62 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1762 грн. судових витрат.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 (копія свідоцтва про шлюб а.с. 137), про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2018 року скасовано (а.с. 140).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2020 року відмовлено у задоволені позову.

Рішення мотивоване тим, що позивачем пропущений встановлений законом строк для звернення до суду з цими вимогами, а доказів поважності пропуску цього строку банком суду не надано.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2020 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29 червня 2013 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладанні договору, сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та користувався кредитним лімітом Банку, що підтверджується Випискою про рух коштів, а також прослідковується у розрахунку заборгованості. Таким чином, суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк».

Однак, в строк визначений судом на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу, не надійшло.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Так, матеріалами справи підтверджується, що з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_2 24 червня 2013 року підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанк (а.с. 6).

За розрахунками банку станом на 31 грудня 2017 року складає 73635,03 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 1753,16 грн., відсотки за користування кредитом 63105,74 грн., 4793,51. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пунктів 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 3482,62 грн. (а.с. 4-5).

Звертаючись до суду з позовом, на підтвердження своїх вимог АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви додано копію вищезазначеної анкети-заяви яка підписана відповідачем. Також, позивачем надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, який містить умови обслуговування за чотирма видами карток: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, Contract», «Універсальна, Gold» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не містять підпису ОСОБА_2 (а.с. 6-31).

Відповідачем визнається, факт укладення споживчого договору про отримання кредитних коштів з ПАТ КБ «ПриватБанк» в 2013 році. Втім, ОСОБА_1 заперечує що при укладанні договору їй надавались Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку для ознайомлення, на які посилається позивач.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, позивачем пропущений встановлений законом строк для звернення до суду з цими вимогами, а доказів поважності пропуску цього строку банком суду не надано. Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці, останній платіж здійснено 12.06.2014 року, встановити строк дії картки не виявилось можливим, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів з цього приводу. Банк у порядку позовного провадження звернувся до суду 15 лютого 2018 року, тобто поза межами встановленого ст. 257 ЦК України строку.

З зазначеним висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності є помилковим, оскільки за змістом укладеного між сторонами договору від 24 червня 2013 року, умови якого зафіксовані лише у анкеті-заяві, яка підписана відповідачем, не містять строку повернення кредиту (користування ним), тому у відповідача до пред`явлення банком цього позову до суду не виникло зобов`язання з повернення отриманих коштів, оскільки початок перебігу позовної давності у такому випадку визначається відповідно до частини другої статті 530 ЦК України.

Такий висновок Верховного Суду узгоджується зі правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (№ 14-131цс19).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, отже, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на наявність правових підстав для стягнення у примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 1753,16 грн., оскільки відповідачем не заперечувалось отримання кредиту та не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 1753,16 грн.

Разом з тим вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та комісії за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафів є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, пені, комісій не містять підпису ОСОБА_2 , а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодилася на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомившись з ними. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розуміла саме ці умови та погодилася з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому у цій справі не можна вважати Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку складовою частиною укладеного між сторонами договору, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 29 січня 2020 року у справі № 200/6139/17-ц (провадження № 61-2023св19). У вказаній постанові також зазначено, що ця малозначна справа переглянута судом касаційної інстанції з підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, а саме: з метою забезпечення єдності судової практики. При вирішенні справи застосовано правові висновки, висловлені Великою Палатою Верховного Суду у справі № 342/180/17 (№ 14-131цс19), суть яких зводиться, до того, у яких випадках Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку можна вважати складовою укладеного між сторонами кредитного договору.

З урахуванням встановлених у цій справі обставин, а саме, що належними доказами підтверджено лише погодження сторонами умов, зазначених у анкеті-заяві, тому відсутні підстави для застосовування висновків Верховного Суду України про те, що правила користування платіжною карткою також є складовою кредитного договору, оскільки у справі відсутні будь-які докази на підтвердження погодження сторонами такої умови.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України АТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог (2,38%) в розмірі 41,95 грн., суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 68,60 грн., всього 110,55 грн.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2020 року у цій справі скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1753 (одна тисяча сімсот п`ятдесят три) гривні 16 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 110 (сто десять) гривень 55 копійок.

В іншій частині позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 07 липня2020 року.

Головуючий:

Судді: