Справа № 459/1008/20
Провадження № 2/459/764/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2020 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Грабовського В.В.,

з участю секретаря судового засідання Данилів О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Червонограді в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 50000, 00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва. В обгрунтування позову послався на те, що 15.08.1977 року прийнятий на роботу на шахту «Ім. Ленінського комсомолу». 25.04.1978 року звільнений з роботи за власним бажанням. 06.05.1978 року прийнятий на роботу гірничим майстром на шахту №9 «Великомостівська». 25.05.1980 року переведений на посаду підземного майстра. 25.12.1981 року переведений на посаду підземного гірничого майстра ВТБ. 26.01.1987 року переведений на посаду гірничого майстра УПР. 10.02.1995 року переведений на посаду підземний помічника начальника дільниці ПР. 12.09.1998 року переведений на посаду підземного гірничого майстра. 26.03.2001 року переведений на посаду підземного помічника начальника дільниці. 11.03.2002 року переведений на посаду підземного гірничого майстра. 04.02.2003 року звільнений з роботи у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи. У зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих умовах праці у позивача погіршився стан здоров`я, внаслідок чого останній змушений був звертатись за медичною допомогою. З 01.11.2002 року до 20.11.2002 року стаціонарно лікувався у Львівській обласній клінічній лікарні з діагнозом хронічний н/крижовий радикуліт. 3 17.10.2002 року по 28.10.2002 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом хронічна попереково-крижова радикулопація з больовим синдромом. З 02.04.2004 р. до 13.04.2004 р. перебував на стаціонарному лікуванні в Соснівській міській лікарні. У період з 19.06.2005 р. по 09.07.2005 р., з 23.07.2005 р. по 03.08.2005 р., з 10.09.2005 р. до 17.09.2005 р., з 01.11.2005 р. до 27.11.2005 р., з 03.01.2006 р. до 22.01.2006 р. знаходився на стаціонарному лікуванні. З 12.06.2015 р. до 05.07.2015 р. знаходився па санаторно-курортному лікуванні з діагнозом хронічна попереково-крижова радикулопатія з больовим синдромом і статико-динамічпими порушеннями, ремісія. Він постійно змушений звертатися за медичною допомогою до лікарів із скаргами затерпання рук, зниження в них м`язової сили, біль та обмеження рухів, біль у попереку, утруднену ходу, кашель, підвищену пітливість, внаслідок чого призначають амбулаторне лікування. Згідно з актом розслідування професійного хронічного захворювання від 26.03.2003 р. було проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання та зроблено висновок про шкідливі умови праці і вони характеризуються фізичними навантаженнями, несприятливими факторами мікроклімату (п.15 Акту). Згідно з довідкою серії ЛВА-2 № 007889 виданої обласною МСЕК №3 від 07.05.2003 р. йому вперше встановлено 50% ступеня втрати професійної працездатності. Згідно з довідкою серії НОМЕР_1 №002020 від 06.04.2004 р., виданою міжрайонною спеціалізованою МСЕК йому безтерміново встановлено 50% ступеня втрати професійної працездатності. 06.04.2004 р. йому безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності. Протипоказана робота в умовах дії пилу, подразнюючих речовин, важка фізична праця, рекомендовано санаторно-курортне лікування. Внаслідок отримання професійного захворювання йому було завдано моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються у тому, що він втратив працездатність, порушено всі нормальні умови мого життя, змушений докладати додаткових зусиль для організації життя.

15.05.2020 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов`язків, а заподіяна йому шкода випливає з трудових правовідносин, тому вона має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці на підставі ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 Кодексу законів про працю України. Позивачем не долучено до матеріалів судової справи жодного доказу про наявність факту спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням.Відповідачем здійснюються належним чином всі покладені на нього законом обов`язки. Також жодних медичних документів, які б підтверджували перенесення стресу, депресії, які зазнав позивач внаслідок моральних страждань у результаті професійного захворювання позивачем не надано.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, пославшись на обставини викладені в ньому, просили позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала з підстав, вказаних у відзиві. Зазначила, що фонд є неналежним відповідачем.

Заслухавши пояснення сторін та представника позивача, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке.

Згідно з трудовою книжкою позивача останній у період з 06.05.1978 року по 04.02.2003 року перебував у трудових відносинах з шахтою № 9 «Великомостівська», яка була перейменована на ДВАТ «Шахта «Надія». 04.02.2003 року звільнений з роботи у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи п.2 ст.40 КЗпП України.

У зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений періодично звертатися за медичною допомогою в період з 01.11.2002 року по 05.07.2015 року.

Відповідно до довідки МСЕК № 3 від 07.05.2003 року позивачу вперше встановлено III групу інвалідності профзахворювання та 50% втрати працездатності.

06.04.2004 року позивачу встановлено III групу інвалідності профзахворювання та 50% втрати працездатності безтерміново.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV) у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом і 3 групи інвалідності, у разі настання вказаного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг (частина друга статті 13 Закону № 1105-XIV у вказаній редакції).

Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть (частина перша статті 14 Закону № 1105-XIV).

Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, Закон № 1105-XIV пов`язував з настанням страхового випадку.

20 березня 2007 року набрав чинності Закон № 717-V, згідно з яким був виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV, а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя статті 5 ЦК України).

З огляду на вказане Закон № 717-V не міг ретроспективно встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи.

Враховуючи викладене, до спірних правовідносин слід застосовувати Закон № 1105-XIV у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача.

Наведене узгоджується із постановою Верховного Суду у справі №459/3304/16 від 12.02.2020 року.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров`я при виконанні трудових обов`язків, що потягло за собою професійне захворювання та трудове каліцтво, а отже, про право позивача на її відшкодування у розмірі, про який просить позивач.

Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004.

Таким чином, позов задовольняється.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на користь ОСОБА_1 50000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на користь держави 840, 80 грн. судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Червоноградський міський суд Львівської області до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до закінчення строку карантину.

Позивач: ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області (, вул. Героїв УПА, 73, корпус 8, м.Львів)

Повне судове рішення складено 09.06.2020 року.

Суддя: В. В. Грабовський