Провадження № 2/641/284/2020 Справа № 641/6836/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Григор`єва Б.П.

за участю секретаря судового засідання Максимової Т.І.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мараєвої Яни Володимирівни, третя особа: ТОВ «Інтервертикаль» про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення державного реєстратора,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» звернулось до суду із позовною заявою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мараєвої Яни Володимирівни, третя особа на стороні Позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Інтервертикаль» про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення державного реєстратора.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що ТОВ «Інтервертикаль» 03.11.2006р. на підставі договору купівлі-продажу придбано нежитлову будівлю літ. «А-З», площею 975,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана будівля була передана в іпотеку ПАТ «ВТБ Банк» в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Інтервертикаль» за договором про відкриття кредитної лінії. Право вимоги за вказаним кредитним договором та іпотечним договором Банк відступів на користь ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», а тому Позивач вважає, що він є кредитором за вказаними зобов`язаннями з усім обсягом прав та обов`язків, які належать кредитору. В процедурі банкрутства ТОВ «Інтервертикаль» нежитлову будівлю було самовільно розділено ліквідатором на два лоти та відчужено з торгів у формі аукціону на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , котрі в подальшому на підставі рішення суду визнали за собою право власності на самовільно реконструйований багатоквартирний будинок та відчужили новостворені квартири на користь третіх осіб в тому числі й Відповідача ОСОБА_4 на підставі оскаржуваного договору купівлі-продажу. В подальшому всі дії щодо відчуження нежитлової будівлі з торгів у формі аукціону та дії, пов`язані із її реконструкцією в т.ч. й щодо надання статусу окремого нерухомого майна предмету оскаржуваного договору, визнанні незаконними та скасовані на підставі судових рішень, відтак, ТОВ «Інтервертикаль» є єдиним законним власником нежитлової будівлі, яка підлягає реалізації в рамках процедури банкрутства. Позивач зазначив, що наявність стосовно не існуючої частини нежитлової будівлі - предмету оскаржуваного договору, чинного договору купівлі-продажу, укладеного між Відповідачами та чинного запису в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про право власності за ОСОБА_4 , які вчинені на підставі скасованих рішень суду, перешкоджають Позивачу, як іпотекодержателю, звернути стягнення на предмет іпотеки в рамках процедури банкрутства, оскільки відповідний реєстр містить недостовірну інформацію щодо предмету іпотеки, який належить ТОВ «Інтервертикаль». Позивач зазначив, що підставою недійсності оскаржуваного договору купівлі-продажу є частина перша статті 203 Цивільного кодексу України, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не являючись власниками нерухомого майна не мали права щодо його відчуження, оскільки, всі дії, вчинені ними на підставі незаконного рішення суду, вважаються недійсними з моменту їх вчинення та не породжують жодних правових наслідків, крім тих, що пов`язані з недійсністю правочину. Позивач вважає, що, оскільки, визнання правочину недійсним як спосіб захисту цивільних прав і цивільних інтересів застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, що існувало до укладення правочину, порушене право Позивача підлягає поновленню шляхом визнання недійсним оскаржуваного договору та скасування рішення державного реєстратора прийнятого на підставі такого договору.

Ухвалою від 30 серпня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 16.10.2019 року задоволено клопотання представника позивача про участь у справі в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 18.11.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 19.12.2019 року задоволено клопотання представника позивача про участь у справі в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 03.06.2020 року заяву представника позивача про приєднання доказів залишено без розгляду. У задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відмовлено.

Відповідач надав до суду відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що справа підлягає розгляду в рамках справи про банкрутство, просив застосувати позовну давність.

У відповіді на відзив Позивач зазначив, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного позовного провадження, оскільки позов пред`явлено до фізичних осіб, а оскаржуваний договір купівлі-продажу стосується майна боржника ТОВ «Інтервертикаль», однак боржник не є стороною оскаржуваного договору купівлі-продажу і позов не містить жодних вимог до боржника. Щодо заявленої позовної давності, то Позивач зазначив, що він вважає, що для нього не сплинув строк загальної позовної давності з причин того, що у разі скасування судового рішення, на підставі якого набуто право власності на майно, перебіг позовної давності починається з моменту скасування такого судового рішення, а не з моменту укладення оскаржуваного договору.

Відповідач в запереченнях у відповідь на відзив зазначив, що він вважає, що Позивач міг захистити своє право шляхом звернення стягнення на нежитлову будівлю, а тому перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати з дати укладення оскаржуваного договору.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , приватний нотаріус ХМНО Макушева Я.В. в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки суду не повідомили. Відзив на позов не подали.

Третя особа ТОВ «Інтервертикаль» в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки суду не повідомила. Пояснень щодо позову не подала.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи прийшов до наступного.

03.11.2006 ТОВ «Інтервертикаль» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О. за реєстровим номером 3192 придбано нежитлову будівлю літ. «А-З», площею 975,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на Нежитлову будівлю було зареєстроване у комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 6884830.

09 жовтня 2007 між ПАТ «ВТБ БАНК», та ТОВ «Інтервертикаль», було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 15.32-00/07-КЛ.

09 жовтня 2007 в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Інтервертикаль» за Кредитним договором між ПАТ «ВТБ БАНК», та ТОВ «Інтервертикаль» укладено Іпотечний договір № 15.32-00/07-ДІ01, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Машковою С.Л. за реєстровим № 3299, відповідно до умов якого предметом іпотеки є зазначена вище нежитлова будівля.

18.11.2015 між ПАТ «ВТБ Банк» та Позивачем укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №21МБ та договір про відступлення та Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 12.05.2016, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О. за реєстровим № 861, відповідно до яких ПАТ «ВТБ Банк» передав (відступив) Позивачу свої права вимоги до ТОВ «Інтервертикаль» за зазначеним кредитним договором та іпотечним договором, що також було встановлено в рамках ухвали Господарського суду Харківської області від 30.06.2016 в справі №5023/5383/12, котра міститься в матеріалах справи.

26.11.2012 ухвалою Господарського суду Харківської області у справі №5023/5383/12 за заявою ТОВ "Інтервертикаль" порушено провадження про банкрутство ТОВ "Інтервертикаль" на підставі статті 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

06.12.2012 постановою Господарського суду Харківської області у справі №5023/5383/12 ТОВ "Інтервертикаль" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Бєляєву Олену Володимирівну.

Ліквідатором TOB "Інтервертикаль" арбітражним керуючим Бєляєвою О.В. було виявлено та включено до складу ліквідаційної маси майно банкрута, а саме: нежитлову будівлю літ. «А-3» загальною площею 975,8 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

28.12.2012 у межах ліквідаційної процедури у справі про банкрутство у справі №5023/5383/12 ТОВ «Інтервертикаль» було здійснено відчуження нерухомого майна, належного боржникові, шляхом проведення торгів на Товарній біржі "Всеукраїнський торгівельний центр", де було реалізовано належні боржникові:

1) нежитлові приміщення підвалу № 1-16 загальною площею 178,3 кв.м, нежитлові приміщення 1-го поверху № 2-15 загальною площею 193,4 кв.м в нежитловій будівлі літ. "А-3", загальна площа якої складає 987,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (лот № 1),

2) нежитлові приміщення 1-го поверху № 1 загальною площею 10,9 кв.м, нежитлові приміщення 2-го поверху 1-22, 22а загальною площею 373,6 кв.м, нежитлові приміщення 3-го поверху № 1, 2, 3 загальною площею 221,1 кв.м, нежитлові приміщення технічного поверху № 1, 2 загальною площею 9,8 кв.м у нежитловій будівлі літ. "А-3", загальна площа якого складає 987,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (лот АДРЕСА_2 ).

Покупцями даного майна стали відповідно ОСОБА_5 (лот №1) та ОСОБА_2 (лот №2).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.08.2013 у справі № 922/2830/13 визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 право власності на самовільно реконструйований квартирний (багатоповерховий) житловий будинок літ. "А-3", який складається з: квартира №1 - житловою площею 10,8 кв.м., АДРЕСА_3 23,60 кв.м.; квартира №2 - АДРЕСА_4 площею 10,5 кв.м., АДРЕСА_5 площею 27,20 кв.м.; квартира №3 - житловою площею 10,7 кв.м., загальною площею 26,80 кв.м.; квартира №4 - житловою площею 11,6 кв.м., загальною площею 27,50 кв.м.; квартира №5 - житловою площею 11,6 кв.м., загальною площею 26,60 кв.м.; квартира №6 - житловою площею 10,8 кв.м., загальною площею 22,80 кв.м.; квартира №7 - житловою площею 10,7 кв.м., загальною площею 22,70 кв.м.; квартира №8 - житловою площею 10,6 кв.м., загальною площею 26,90 кв.м.; квартира №9 - житловою площею 10,8 кв.м., загальною площею 31,30 кв.м.; квартира №10 - житловою площею 11,3 кв.м., загальною площею 31,20 кв.м.; квартира №11 - житловою площею 11,4 кв.м., загальною площею 28,10 кв.м.; сходинкова клітина загальною площею 9,0 кв.м., підсобне приміщення загальною площею 1,2 кв.м., сходинкова клітина загальною площею 10,5 кв.м.; підсобне 2,8 кв.м.; хол 17,6 кв.м.; коридор 17,6 кв.м.; квартира №12 - житловою площею 11,4 кв.м., загальною площею 17,50 кв.м.; квартира №13 - житловою площею 13,6 кв.м., загальною площею 15,20 кв.м.; квартира №14 - житловою площею 13,6 кв.м., загальною площею 15,60 кв.м.; квартира №15 - житловою площею 13,0 кв.м., загальною площею 15,00 кв.м.; квартира №16 - житловою площею 11,3 кв.м., загальною площею 12,80 кв.м.; квартира №17 - житловою площею 11,0 кв.м., загальною площею 12,50 кв.м.; квартира №18 - житловою площею 11,2 кв.м., загальною площею 12,70 кв.м.; квартира №19 - житловою площею 10,9 кв.м., загальною площею 12,40 кв.м.; квартира №20 - житловою площею 10,9 кв.м., загальною площею 12,40 кв.м.; квартира №21 - житловою площею 11,0 кв.м., загальною площею 12,50 кв.м.; квартира №22 - житловою площею 10,1 кв.м., загальною площею 11,60 кв.м.; квартира №23 - житловою площею 10,1 кв.м., загальною площею 11,60 кв.м.; квартира №24 - житловою площею 10,6 кв.м., загальною площею 12,10 кв.м.; квартира №25 - житловою площею 17,3 кв.м.,загальною площею 18,80 кв.м.; квартира №26 - житловою площею 11,9 кв.м., загальною площею 13,40 кв.м.; квартира №27 - житловою площею 19,0 кв.м., загальною площею 20,50 кв.м.; квартира №28 - житловою площею 11,7 кв.м., загальною площею 13,20 кв.м.; квартира №29 - житловою площею 11,7 кв.м., загальною площею 13,20 кв.м.; квартира №30 - житловою площею 12,1 кв.м., загальною площею 14,50 кв.м.; квартира №31 - житловою площею 13,5 кв.м., загальною площею 17,60 кв.м.; квартира №32 - житловою площею 13,5 кв.м., загальною площею 17,60 кв.м.; сходинкова клітина загальною площею, 10,4 кв.м., коридор 55,5 кв.м., квартири №33 - житловою площею 13,3 кв.м., загальною площею 23,20 кв.м.; квартира №34 - житловою площею 14,3 кв.м., загальною площею 16,10 кв.м.; квартира №35 - житловою площею 14,3 кв.м., загальною площею 16,70 кв.м.; квартира №36 - житловою площею 14,3 кв.м., загальною площею 16,70 кв.м.; квартира №37 - житловою площею 12,4 кв.м., загальною площею 13,90 кв.м.; квартира №38 - житловою площею 12,4 кв.м., загальною площею 13,90 кв.м.; квартира №39 - житловою площею 12,4 кв.м., загальною площею 13,90 кв.м.; квартира №40 - житловою площею 12,4 кв.м., загальною площею 13,90 кв.м.; квартира №41 - житловою площею 12,0 кв.м., загальною площею 13,50 кв.м.; квартира №42 - житловою площею 16,4 кв.м., загальною площею 17,90 кв.м.; квартира №43 - житловою площею 16,4 кв.м., загальною площею 17,90 кв.м., приміщення технічного поверху, яке складається з коридору 2,7 кв.м., котельні 7,1 кв.м., всього загальна площа технічного поверху 9,8 кв.м., всього загальна площа приміщень складає 948,60 кв.м. з них: житлова 530,8 кв.м., допоміжна 231,2 кв.м., нежитлова (вбудована) 173,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2013 у справі № 922/2830/13 скасовано та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_5 до Харківської міської ради про визнання права власності.

25.01.2017 ухвалою Господарського суду Харківської області у справі № 5023/5383/12, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 та постановою Верховного Суду від 10.04.2018 визнано недійсними результати торгів у формі аукціону з реалізації майна, що належить на праві власності TOB "Інтервертикаль", проведеного в процедурі банкрутства, а саме: нежитлових приміщень підвалу № 1-16 загальною площею 178, 3 кв.м, нежитлових приміщень 1-го поверху № 2-15 загальною площею 193, 4 кв.м в нежитловій будівлі літ. "А-3", загальна площа якої складає 987, 1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (лот № АДРЕСА_6 ).

Визнано недійсними результати торгів у формі аукціону з реалізації майна, що належить на праві власності TOB "Інтервертикаль", проведеного в процедурі банкрутства, а саме нежитлових приміщень 1-го поверху № 1 загальною площею 10,9 кв.м, нежитлових приміщень 2-го поверху 1-22, 22а загальною площею 373,6 кв.м, нежитлових приміщень 3-го поверху № 1, 2, 3 загальною площею 221,1 кв.м, нежитлових приміщень технічного поверху № 1, 2 загальною площею 9,8 кв.м в нежитловій будівлі літ. "А-3", загальна площа якого складає 987,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (лот АДРЕСА_2 ).

Визнано недійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна TOB "Інтервертикаль", укладений з ОСОБА_5 та посвідчений 28.12.2012 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бондаренко Г.Ю. за реєстровим номером 1631.

Визнано недійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна TOB "Інтервертикаль", укладений зі ОСОБА_2 та посвідчений 28.12.2012 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бондаренко Г.Ю. за реєстровим номером 1626.

Судом апеляційної інстанції у постанові від 09.10.2017 у справі №5023/5383/12, з яким погодився Верховний Суд, встановлена неправомірна поведінка ліквідатора щодо виділення, поділу, зміни цільового призначення майна банкрута - нежитлової будівлі літ. "А-3", загальною площею 975,8 кв.м, що відчужено на торгах у справі про банкрутство ТОВ «Інтервертикаль» у вигляді окремих лотів.

Під час розгляду судом апеляційної інстанції справи №922/2830/13, встановлено, що ОСОБА_5 і ОСОБА_2 здійснено реконструкцію нежитлових приміщень, що придбані ними на торгах в межах справи про банкрутство (лот №1 та лот №2), без отримання у встановленому законом порядку дозвільних документів, що надають право на проведення будівельних робіт, а також поза межами встановленого законодавством порядку надання приміщенням статусу житлових.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.02.2017 у справі 5023/5383/12 визнано за ТОВ "Інтервертикаль" (код 32676768) право власності на нежитлові приміщення підвалу № 1-16 загальною площею 178,3 кв.м, нежитлові приміщення 1-го поверху № 2-15 загальною площею 193,4 кв.м, нежитлові приміщення 1-го поверху № 1 загальною площею 10,9кв.м, нежитлові приміщення 2-го поверху 1-22,22а загальною площею 373,6 кв.м, нежитлові приміщення технічного поверху № 1, 2 загальною площею 221,1 кв.м, в нежитловій будівлі "А-3", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що в сукупності складає 987,1 кв.м.

Одну з частин зазначеного вище нерухомого майна, що є предметом іпотеки, правомірним власником якого є ТОВ «Інтервертикаль», як встановлено судовими рішеннями, що набрали законної сили у справі №5023/5383/12, 20.02.2015 ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , як продавцями з одного боку відчужено на користь ОСОБА_4 , як покупця, з іншого боку, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, стосовно квартири АДРЕСА_7 , на підставі якого ПН ХМНО Мараєвою Я.В. прийнято рішення, індексний номер рішення: 19497376, про відкриття розділу стосовно нерухомого майна реєстраційний номер 01, внесення запису про право власності № 8802118.

Судовими рішеннями у справі №5023/5383/12 та у справі №922/2830/13 всі дії щодо відчуження нежитлової будівлі з торгів у формі аукціону в т.ч. укладені за їх результатами договори купівлі-продажу з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та подальші дії, пов`язані із її реконструкцією в т.ч. й щодо надання статусу окремого нерухомого майна предмету оскаржуваного договору, визнанні незаконними та скасовані, відтак, ТОВ «Інтервертикаль» є єдиним законним власником нежитлової будівлі.

Правом оспорювати правочин згідно положень ЦК України наділені не лише сторона (сторони) такого правочину, але й інші, треті особи, які не є сторонами такого правочину, однак мають статус «заінтересованих осіб» (ст.ст.215, 216 ЦК України), тобто на час розгляду справи судом не були стороною правочину.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.11.2018р. у справі № 535/578/16-ц, вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч.3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає у тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав, тобто особа має обґрунтувати юридичну зацікавленість щодо наявності/відсутності цивільних прав.

Виходячи зі змісту приписів статей 15, 16, 215 ЦК України кожна особа має право на захист, в тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та може виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб. Правова позиція щодо застосування названих норм матеріального права, викладена у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року у справі № 6-605цс16.

Відтак, договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

При цьому, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених в листі від 01.04.2014 "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України", визнання правочину недійсним як спосіб захисту цивільних прав і цивільних інтересів застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, що існувало до укладення правочину з порушенням умов необхідних для чинності правочину (ст. 203 ЦК). Його застосування регулюється ст.ст. 215 - 236 ЦК.

Звертаючись до суду ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» (як заінтересована особа) просить захистити своє право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, котре порушено шляхом створення перешкод, які унеможливлюють законну реалізацію такої процедури у зв`язку із існуванням на час звернення з позовом недостовірної інформації у вигляді відповідного запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що існування зазначених перешкод порушує права Позивача, як іпотекодержателя, звернути стягнення на предмет іпотеки і є наслідком укладенням оскаржуваного договору купівлі-продажу, оскільки його предметом є частина нерухомого майна, переданого в іпотеку Позивачу, яка втратила статус об`єкту цивільних прав у зв`язку зі скасуванням рішення суду, котре такий статус визначало.

Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 у справі № 6-1193цс15 зроблено висновок, що якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. (такі ж висновки про застосування норм права викладені Верховним Судом України від 10.06.2015 №6-449цс15, від 24.06.2015 у справі № 907/544/14).

Отже, суд доходить до висновку про те, що у разі скасування рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно, належним правовим наслідком такого рішення суду є визнання недійсним та скасування всіх подальших дій, які були вчинені на підставі такого рішення суду, яке скасовано.

З урахуванням наведеного, суд доходить до висновку про те, що всі дії, вчинені ОСОБА_2 та ОСОБА_5 під час володіння майном на підставі скасованого рішення суду, вважаються недійсними з моменту їх вчинення.

Щодо недійсності оскаржуваного договору купівлі-продажу, то суд зазначає, що з урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не мали правових підстав для розпорядження майном, яке належить ТОВ «Інтервертикаль» і передано в іпотеку Позивачу, тому вимоги про визнання зазначеного договору недійсним законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню відповідно до ч. 1 статті 215 ЦК України та ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Як зазначалось, умови договору не повинні суперечити приписам Цивільного Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Разом з тим, спірні приміщення, які відчужені за спірним договором на користь Відповідачки ОСОБА_4 не є «майном» в розумінні приписів статей 181, 190, ЦК України, адже не мають статусу об`єкта цивільних прав, оскільки їх реконструкція і поділ на частини визнано незаконними в силу судових рішень, які набрали законної сили, а за позивачем в судовому порядку визнано право власності на об`єкт нерухомого майна, який існував до реконструкції.

Тому, суд не погоджується з доводами Відповідача, що до спірних правовідносин повинні бути застосовані приписи статей 387, 388 ЦК України, оскільки майно, що відчужено за оскаржуваним договором купівлі-продажу втратило свій юридичний статус, тобто відсутнє, як об`єкт цивільних прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 909/968/16 від 11.09.2018 викладено наступний правовий висновок : відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

З огляду на викладене, рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. У разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним Цивільним кодексом України право власності виникає з моменту його реєстрації".

Отже, оскільки відкриття відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на предмет оскаржуваного договору купівлі-продажу на праві власності був відкритий на підставі рішення 19497376 про відкриття розділу стосовно нерухомого майна реєстраційний номер НОМЕР_1 , приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Мараєвої Яни Володимирівни, то суд дійшов висновку, що вимога про скасування такого рішення відповідає встановленим законом способам захисту прав та охоронюваних законом інтересів. Також, суд дійшов висновку про те, що зазначена вимога є законною, обґрунтованою та наявні правові підстави для її задоволення.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання недійсним оскаржуваного договору купівлі-продажу, то вимога про скасування запису про право власності за останнім за № 8802118, яка є похідною від вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19 вересня 2017 у справі № 922/2830/13 скасовано рішення господарського суду Харківської області від 02 серпня 2013, котрим було визнано факт створення предмету оскаржуваного договору та визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 право власності на нього.

Суд погоджується з доводами Позивача, що сам факт існування оскаржуваного договору купівлі-продажу не порушував його право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки, в силу ст. 23 Закону України «Про іпотеку», до моменту скасування рішення суду в рамках справи № 922/2830/13, котрим визнано факт створення предмету оскаржуваного договору та право власності на нього за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , на таке майно поширювався режим предмету іпотеки. Однак, після скасування зазначеного рішення суду, частина нерухомого майна, що є предметом іпотеки, перестала існувати, як об`єкт цивільних прав та нерухоме майно і, відповідно, Позивач не може звернути стягнення на таке майно. Порушення права Позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки, внаслідок укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу, виникло в момент, коли на підставі відповідного рішення суду частини предмету іпотеки втратили статус об`єктів цивільних прав та нерухомого майна.

Верховний суд України в Постанові № 6-866цс16 від 29.03.2017 року визначив: «Так, у разі скасування судового рішення, на підставі якого набуто право власності на майно, перебіг позовної давності починається з моменту скасування такого судового рішення».

Щодо доводів Відповідала про підсудність справи господарському суду, в провадженні котрого перебуває справа про банкрутство ТОВ «Інтервертикаль», то судом надано їм оцінку при розгляді клопотання Відповідача про закриття провадження у справі, заявленому з аналогічних підстав, при постановленні ухвали від 03.06.2020.

На підставі викладено суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Поліс» обґрунтовані, знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Питання про розподі судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 181, 190, 203, 215, 216, 256, 261 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу укладений 20 лютого 2015 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мараєвою Яною Володимирівною за реєстраційним номером 274.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Макушевої Наталії Віталіївни індексний номер рішення: 19497376, про відкриття розділу стосовно нерухомого майна реєстраційний номер 01, внесення запису про право власності № 8802118.

Стягнути з вірних часках з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» судовий збір у розмірі 3842,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», м. Київ вул. Шовковича 42-44, офіс 13В.

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_8 .

Відповідач: ОСОБА_5 РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_9 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_10 .

Відповідач: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мараєва Яна Володимирівна, м. Харків вул. Кооперативна 30.

Повний текст рішення суду виготовлений 16.07.2020 року.

Суддя: Б. П. Григор`єв