Справа № 138/1638/18
Провадження № 22-ц/801/1122/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цибульський О. Є.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 рокуСправа № 138/1638/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників цивільну справу за позовом

Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

до ОСОБА_1 про стягнення зайво виплаченої пенсії,

за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_1 , її представ-ника адвоката Покоєвича Артема Олексійовича на рішення Могилів-Подільсь-кого міськрайонного суду Вінницької області від 12 лютого 2020 року, ухвале-не у приміщенні суду у м. Могилів-Подільський Вінницької області за голову-вання судді Цибульського О. Є.,

В С Т А Н О В И В:

05 червня 2018 року Могилів-Подільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області ( далі - Могилів-Подільське ОУ ПФУ Він-ницької області ) звернулося у Могилів-Подільський міськрайонний суд Він-ницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення зайво виплаченої пенсії. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на облі-ку у Могилів-Подільському ОУ ПФУ Вінницької області та відповідно до пода-ної заяви від 15 березня 2005 року, починаючи з 10 березня 2005 року, отримує пенсію за вислугу років як працівник охорони здоров`я згідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому відповідачці було вручене зобов`язання про те, що у разі змін, які будуть викликати зміну розміру виплачуваної пенсії, у тому числі про працевлаштування або звільнення з робо-ти, вона повинна повідомити відділ пенсійного забезпечення управління. Проте відповідачка при працевлаштуванні на посаду викладача Могилів-Подільського медичного коледжу з 18 січня 2010 року по 21 липня 2017 року не повідомила про такі обставини управління. Ці обставини були встановлені при подачі від-повідачкою заяви про перерахунок пенсії, під час якого встановлена переплата пенсії ОСОБА_1 на суму 89 695,87 гривень. Відповідачці надсилався лист з повідомленням про встановлення таких обставин та необхідність добро-вільного повернення коштів. На засіданні комісії з відшкодування надмірно ви-плачених сум пенсії 29 березня 2018 року встановлено, що відповідачка відмов-ляється добровільно сплачувати переплату у сумі 89 695, 87 гривень. Позивач вважає, що ним вжиті усі можливі заходи для добровільного відшкодування відповідачкою переплаченої пенсії, однак такі кошти нею не відшкодовані, то-му позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 зайво випла-чену пенсію у сумі 89 695,87 гривень ( а. с. 2-3 ).

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13 червня 2019 року до участі у справі залучений правонаступник позивача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області ( далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області ) ( а. с. 96 ).

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 лютого 2020 року позов задоволений. Стягнуто з ОСОБА_1 на ко-ристь ГУ ПФУ у Вінницькій області надміру виплачену пенсію у розмірі 89695,87 гривень, а також 1762,00 гривні судового збору ( а. с. 141-142 ).

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачка ОСОБА_2 , її представник адвокат Покоєвич А. О. оскаржують його в апеля-ційному порядку, просять оскаржуване рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржники вважають оскаржуване рішення суду необґрунтованим, ухваленим з грубим порушенням норм матері-ального та процесуального права. Зазначають, що доводи позивача є суперечли-вими, адже ним вказується, що з 01 травня 2018 року з відповідачки в рахунок відшкодування надміру виплаченої пенсії стягується 20% від розміру пенсії, що підтверджується протоколом № 2 засідання відповідної комісії. Одночасно по-зивач просить стягнути з відповідачки початкову суму у розмірі 89 695,87 гри-вень, тому рішення суду призведе до подвійного стягнення з пенсії ОСОБА_1 , що суперечить її конституційним правам. Окрім того з 18 січня 2010 року ОСОБА_1 офіційно працевлаштована у Могилів-Подільському медично-му коледжі на посаді викладача. Враховуючи її офіційне працевлаштування, при нарахуванні заробітної плати відраховувалися податки до пенсійного фон-ду, тому, на їх думку, ще у 2010 році Могилів-Подільському ОУ ПФУ Вінниць-кої області було відомо про працевлаштування відповідачки. А це свідчить про свідомий пропуск строку позовної давності без поважних причин. Скаржники звертають увагу, що обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пен-сій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення пенсії на підставі недо-стовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. У такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються із страхувальника. До того ж відпові-дальність за правильність та достовірність документів, що подаються для при-значення пенсій, у тому числі персоніфікованих відомостей про заробітну пла-ту, які вносяться до реєстру застрахованих осіб, покладено на роботодавця ( страхувальника ), а не на працівника ОСОБА_1 . За таких обставин скаржники вважають, що позивачем не підтверджена належними та допустими-ми доказами наявність зловживань, недобросовісності з боку відповідачки у ви-никненні переплати їй пенсії. ОСОБА_1 є добросовісним набувачем отриманих коштів, тому вони поверненню не підлягають ( а. с. 149-153 ).

27 травня 2020 року до апеляційного суду надійшов відзив позивача на апе-ляційну скаргу, де стверджується про правильність встановлених судом першої інстанції обставин, вірне застосування судом норм матеріального права, що ре-гулюють спірні правовідносини. Крім того зазначається, що однією з умов при-значення пенсії за вислугу років згідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є звільнення з роботи, яка дає право на таку пен-сію, що й передбачено статтею 7 цього Закону. Тобто під час зайняття посади викладача коледжу з 18 січня 2010 року по 21 липня 2017 року відповідачка не мала права на призначену їй пенсію, проте через не повідомлення нею управ-ління про зазначені обставини ОСОБА_1 продовжувала отримувати таку пенсію за вказаний період. При цьому статтею 16 Закону України «Про загаль-нообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачений обов`язок застра-хованої особи повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних протягом десяти днів з моменту їх виникнення та у разі працевлаштуван-ня особа, якій призначено пенсію, протягом десяти днів подає подання для оформлення документів з призначення ( перерахунку ) пенсії. Тому факти, на-ведені у позові, наявні у матеріалах справи докази досліджувалися судом пер-шої інстанції, вони підтверджують недобросовісність відповідачки при набутті пенсійної переплати.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 травня 2020 року, врахову-ючи вирішення справи судом першої інстанції без участі сторін, скаржникам поновлений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 лютого 2020 року.

Колегія суддів апеляційного суду, переглянувши справу за наявними у ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність, обґрунтованість рішен-ня суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає за-значеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що відповідачка ОСОБА_1 з 10 березня 2005 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Могилеві-Подільському в зв`язку з отриманням пенсії за вислугу років як працівник охорони здоров`я, що підтвер-джується заявою про призначення пенсії за вислугу років від 10 березня 2005 року та протоколом від 08 квітня 2005 року № 101 про призначення та нараху-вання пенсії ( а. с.7, 8 ). Під час оформлення пенсії відповідачкою 24 травня 2005 року підписане зобов`язання про повідомлення відділу пенсійного забез-печення усіх обставин, які викликають зміну розміру виплачуваної пенсії, у то-му числі про працевлаштування або звільнення з роботи ( а. с. 9 ).

21 липня 2017 року ОСОБА_1 подала органу пенсійного забезпечення заяву про перерахунок пенсії з довідкою Могилів-Подільського медичного ко-леджу від 22 травня 2017 року про те, що вона працює у цьому навчальному закладі на посаді викладача з 18 січня 2010 року до теперішнього часу. Праце-влаштування відповідачки у період отримання пенсії з 18 січня 2010 року під-тверджується копією трудової книжки ( а. с. 10-12, 35-39 ).

У ході перевірки поданих позивачкою документів встановлена переплата їй пенсії у сумі 89 695,87 гривень, про що ОСОБА_1 надсилався відповід-ний лист від 29 серпня 2017 року № 4/Д-03 з проханням добровільно повернути кошти ( а. с.13 ). Оскільки позитивно на це звернення відповідачка не відреа-гувала, 29 березня 2018 року Могилів-Подільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Вінницької області прийнято рішення про утриман-ня переплаченої суми пенсії з ОСОБА_1 , починаючи з 01 травня 2018 ро-ку, по 20 % від розміру пенсії ( а. с. 15 ).

Задовольняючи позовні вимоги ГУ ПФУ у Вінницькій області, суд першої інстанції, керуючись нормами статті 50 Закону України «Про загальнообов-язкове державне пенсійне страхування», статей 102, 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статей 15, 1166, 1212, 1215 ЦК України, виходив з то-го, що ОСОБА_1 , подаючи у 2005 році заяву про призначення пенсії, бу-ла ознайомлена із зобов`язанням повідомити про прийняття на роботу, звіль-нення з роботи, та інші обставини, які можуть вплинути на її пенсійне забезпе-чення, та із зобов`язанням повідомити про це органи, що призначають та випла-чують пенсію у триденний термін. Тобто ОСОБА_1 знала про обставини, що вплинуть на її пенсійне забезпечення, однак не повідомила про них пози-вача, що є зловживанням з її боку. Відтак суд дійшов висновку про обґрунтова-ність позовних вимог та необхідність стягнення коштів у розмірі 89 695,87 гри-вень як набутих без достатньої правової підстави.

Колегія суддів апеляційного суду у цілому погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності стягнення з відповідачки надміру виплаче-ної пенсії, оскільки згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера чи подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стя-гуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в су-довому порядку.

Відповідно до статті 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пен-сіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невико-нання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

У відповідності до підпункту 2.5. Порядку подання та оформлення докумен-тів для призначення ( перерахунку ) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( далі - Порядок ), затвер-дженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, у разі працевлаштування ( навчання ) особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів надається органу, що призначає пен-сію, довідка про прийняття на роботу ( навчання ). Відповідно до абзацу друго-го підпункту 2.21. Порядку у разі працевлаштування ( початку діяльності, пов-язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загаль-нообов`язкове державне соціальне страхування ) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування ( початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загально-обов`язкове державне соціальне страхування ), вид зайнятості ( укладення тру-дового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності ) шляхом подання заяви. У пункті третьому Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій і грошової допомо-ги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пен-сійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4, зареєстрованою в Мі-ністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за № 374/7695, передбачено, що повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, прово-диться відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заро-бітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо.

Згідно з частиною першою статті 103 Закону України «Про пенсійне забез-печення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку ( в результаті подання документів з явно неправильними відомостя-ми, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо ), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що при-рівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової по-милки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тлумачення наведених норм закону дає підстави для висновку, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути стягнуті відповідачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання ним недостовірних даних. Законодавцем передба-чені лише два виключення із цього правила: якщо виплата відповідних грошо-вих сум сталася внаслідок рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату та у разі недобросовісності зі сторони набувача. Правильність роз-рахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача пре-зюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладений на платника відповідних грошових сум.

До аналогічних висновків щодо застосування статті 1215 ЦК України дій-шов Верховний Суд України у постановах від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс 13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14. Ці висновки підтвердила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/ 15-ц ( провадження № 14-445цс18 ).

Суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_1 не виконала свій обов`язок щодо своєчасного повідомлення позивача про зміну свого статусу - працевлаштування, оскільки із заявою про проведення перерахунку пенсії вона звернулася лише 21 липня 2017 року, тобто через 7,5 років від дня її праце-влаштування - 18 січня 2010 року. Це свідчить про наявність факту безпідстав-но набутої пенсії через недобросовісність з її сторони на спростування проти-лежних доводів апеляційної скарги.

Такого висновку колегія суддів апеляційного суду дійшла також з урахуван-ням позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 495/2252/17, від 04 травня 2020 року у справі № 487/5508/17, що є обов`язковими для наслідування судом відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України.

При цьому колегія суддів апеляційного суду не погоджується з доводами скаржників щодо пропуску позивачем строків позовної давності для звернення в суд за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Відповідно до положень статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого ци-вільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини у справах «Стаб-бінгс та інші проти Сполученого Королівства» та «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» наголошує, що позовна давність - це законне право право-порушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених по-зовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та пов-ноту із плином часу. Значення позовної давності полягає в тому, що цей інсти-тут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин, він дис-циплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських від-носин.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про об-числення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( стаття 257 ЦК України ).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступ-ного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`я-зано його початок. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встанов-лено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як убачається з матеріалів цієї цивільної справи позивач дізнався про пору-шення свого права лише 21 липня 2017 року у результаті отримання заяви від-повідачки про перерахунок пенсії. З позовом Могилів-Подільське ОУ ПФУ Він-ницької області звернулося в суд 05 червня 2018 року. Таким чином строк по-зовної давності позивачем пропущений не був.

Разом з тим колегія суддів апеляційного суду не погоджується з визначеним судом розміром коштів, що підлягають стягненню на користь позивача.

Згідно матеріалів справи, що не оспорюється учасниками справи, відповідно до протоколу комісії з відшкодування виплачених сум пенсій ГУ ПФУ у Він-ницькій області від 29 березня 2018 року № 2 було прийняте рішення про утри-мання з ОСОБА_1 переплаченої суми пенсії по 20% від розміру пенсії, починаючи з 01 травня 2018 року.

Однак судом першої інстанції помилково не досліджені обставини щодо дійсного проведення утримання з пенсії відповідачки з 01 травня 2018 року ста-ном на дату ухвалення рішення суду 12 лютого 2020 року, враховуючи тривале перебування справи у провадженні ( з 05 червня 2018 року ), що, як вірно зазна-чають скаржники, може призвести до подвійного стягнення коштів у пору-шення прав ОСОБА_1 . На запит апеляційного суду від 06 липня 2020 ро-ку № 138/1638/18/ЕП-5165/20вих, ГУ ПФУ у Вінницькій області 13 липня 2020 року за вхід. № ЕП 2630 надана відповідь, що за період з 01 травня 2018 року до 06 липня 2020 року з відповідачки утримано 10 694,22 гривні. Таким чином, з урахуванням уже утриманої з пенсії ОСОБА_1 суми, розмір надмірно ви-плаченої пенсії, яку необхідно з неї стягнути станом на 07 липня 2020 року, ста-новить 79 001,65 гривню. Відповідно колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про доцільність змінити оскаржуване рішення суду в частині суми, що підлягає стягненню надміру виплаченої пенсії, зменшивши її розмір до 79001,65 гривні.

У той же час не можна погодитись з висновками суду першої інстанції в частині застосування як підстави для задоволення позову статті 1166 ЦК Украї-ни та пункту другого постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 бе-резня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позо-вами про відшкодування шкоди». Відповідно до норм статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обся-зі особою, яка її завдала. Разом з тим відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомі-сячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Як уже зазначалося, за правилами частини першої статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначена можли-вість утримання надміру виплачених сум пенсій, відрахування з пенсій. Таким чином надміру виплачені пенсіонеру суми пенсій не є майновою шкодою в ро-зумінні Цивільного кодексу України, порядок повернення таких коштів перед-бачений Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страху-вання», тому норми статті 1166 Цивільного кодексу України та роз`яснення, ви-кладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 ро-ку № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про від-шкодування шкоди» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Як наслідок оскаржуване рішення суду у цій частині також підлягає зміні.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інс-танції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесу-ального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір поклада-ється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Зважаючи на необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, зміни рішення суду першої інстанції, зокрема, у частині розміру стягуваних коштів, між сторонами у справі належить перерозподілити судові витрати, стяг-нувши з відповідачки на користь позивача 1 551,97 гривню судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви, а також стягнувши з позивача на ко-ристь ОСОБА_1 315,05 гривень, сплачених при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Разом із тим частиною десятою статті 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зо-бов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різ-ницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. З урахуванням вказаного колегія суддів апеляційного суду убачає доцільним стягнути лише з ОСОБА_3 на користь позивача 1 236,92 гривень судового збору, сплаченого пози-вачем при поданні позовної заяви.

Керуючись нормами статей 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , її представ-ника адвоката Покоєвича Артема Олексійовича задовольнити частково.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом Головного управління Пен-сійного фонду України у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення зайво виплаченої пенсії змінити, зменшивши суму надміру виплаче-ної пенсії, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 , на ко-ристь Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області ( , місце знаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Він-ниця ) до 79001,65 гривні ( сімдесят дев`ять тисяч одна гривня 65 коп. ).

Виключити з мотивувальної частини рішення Могилів-Подільського міськ-районного суду Вінницької області від 12 лютого 2020 року посилання на стат-тю 1166 ЦК України та пункт другий постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивіль-них справ за позовами про відшкодування шкоди» як підстави для задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 , на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області ( , місце знаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця ) 1236,92 гривень ( одна тисяча двісті тридцять шість гривень 92 коп. ) судового збору, сплаче-ного позивачем при поданні позовної заяви в суд першої інстанції.

У решті рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. П. Рибчинський

Л. О. Голота