Ухвала

06 липня 2020 року

м. Київ

справа № 227/158/20

провадження № 61-8998ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області

від 17 березня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду

від 03 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Головного управління Національної поліції України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна, в особі Головного управління Національної поліції України в Донецькій області (далі - ГУ НП України в Донецькій області), Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Просив стягнути на його користь за рахунок коштів бюджету України через Державну казначейську службу України 1 млрд. грн компенсації моральної шкоди, спричиненої протиправними діями посадової (службової) особи Національної поліції України, які полягають у порушенні його прав через винесення незаконної постанови у кримінальному провадженні.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області

від 17 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі ГУ НП України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 03 червня 2020 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня

2020 року залишено без змін.

13 червня 2020 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу (надійшла 16 червня 2020 року)

на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області

від 17 березня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду

від 03 червня 2020 року, у якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди протиправною постановою слідчого слідчого відділу Добропільського відділу поліції Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області) про відмову у задоволенні клопотання потерпілого, яку було скасовано слідчим суддею Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня

2019 року.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 28 січня

2019 року у справі № 686/7576/18, від 12 квітня 2019 року у справі

№ 686/10651/18, від 16 травня 2019 року у справі № 686/20079/18,

від 22 травня 2019 року у справі № 686/24243/18-ц та від 31 липня

2019 року у справі № 686/22133/18.

Суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач.

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження та оскаржуваних судових рішень, оскарження позивачем ОСОБА_1 до суду постанови слідчого органу досудового розслідування про відмову у

задоволенні клопотання потерпілого у кримінальному провадженні

№ 0000746 від 13 грудня 2019 року свідчить про реалізацію ним права на оскарження процесуальної діяльності слідчого в порядку

статей 303-308 КПК України і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до статті 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Згідно ухвали слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2019 року у справі № 227/4475/19, скасовуючи постанову слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області Рекун О. І. від 13 грудня 2019 року

про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні

№ 0000746 від 28 травня 2019 року, слідчий суддя виходив із того, що фактично слідчим надано правову оцінку попередньої кваліфікації кримінального правопорушення за частиною першою статті 190 КК України, тоді як у ході проведення досудового розслідування попередня правова кваліфікація може змінюватись. Посилання на те, що свідки не зобов`язані відповідати на перелік питань, вказаних у клопотанні, також є передчасним, оскільки дане твердження не з`ясовано у самих свідків.

Отже, постанова слідчого органу досудового розслідування про відмову у задоволенні клопотання потерпілого, скасована слідчим суддею у зв`язку з необґрунтованістю.

Таким чином, протиправна бездіяльність органів досудового слідства не доведена.

Сам по собі факт відмови у задоволенні клопотання потерпілого не свідчить про протиправність дій слідчого органу досудового розслідування, які не є неправомірними в розумінні закону та не можуть бути підставою для відшкодування шкоди.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду

від 13 січня 2020 року у справі № 227/2572/19, у якій суд вказав, що сам факт скасування за скаргою позивача слідчим суддею постанови слідчого, винесеної при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні, беззаперечно не свідчить про нанесення моральної шкоди позивачу та її розмір.

Факт скасування постанови про відмову у задоволенні клопотання потерпілого та задоволення скарги ОСОБА_1 з підстав необґрунтованості постанови слідчого не свідчить про протиправність дій слідчого органу досудового розслідування, його бездіяльність та завдання позивачу моральної шкоди, враховуючи, що права та інтереси позивача, як потерпілого, який звернувся зі скаргою, слідчим суддею відповідною ухвалою були поновлені.

Реалізація ж позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Лише незгода позивача з прийнятими слідчими процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідних кримінальних проваджень.

Такі висновки суду першої та апеляційної інстанції відповідають правовим висновкам Верховного Суду, які викладені у постановах від 30 січня

2019 року у справі № 199/1478/17 та від 11 вересня 2019 року у справі

№ 243/2749/16-ц.

Доводи касаційної скарги про незастосування судом першої

інстанції до спірних правовідносин норм статті 56 Конституції України,

статті 1174 ЦК України є необґрунтованими. Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, та правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Посилання касаційної скарги про незастосування судами першої та апеляційної інстанції до спірних правовідносин правових висновків щодо застосування статей 1166, 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України, викладених у постановах Верховного Суду № 464/3789/17, № 638/12259/16,

№ 686/20012/18, № 686/27780/19, є необґрунтованими, оскільки у

зазначених справах були суттєво відмінні від цієї справи обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм права.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що не встановлено дій з боку службової особи Національної поліції України,

які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог

ОСОБА_1 про відшкодування йому моральної шкоди на підставі

статей 1173, 1174, 1176 ЦК України.

З огляду на вищенаведене, доводи касаційної скарги є безпідставними, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та на законність і обґрунтованість постановлених судових рішень не впливають.

Відповідно до положення пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав

у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права

у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17,

від 11 вересня 2019 року у справі № 243/2749/16-ц, від 13 січня 2020 року

у справі № 227/2572/19,від 28 січня 2019 року у справі № 686/7576/18,

від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18, від 16 травня 2019 року

у справі № 686/20079/18, від 22 травня 2019 року у справі № 686/24243/18-ц та від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18 викладено висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах та суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Таким чином, за результатами оцінки доводів касаційної скарги

ОСОБА_1 та змісту оскаржуваних судових рішень колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 03 червня 2020 року є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 03 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Головного управління Національної поліції України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович