Ухвала

13 липня 2020 року

місто Київ

справа № 202/3980/19

провадження № 61-9610ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасник справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2020 року у складі судді Мачуського О. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2020 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди у розмірі двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, що складає 834 600, 00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що у в період з 03 серпня 2000 року до 01 жовтня 2005 року ОСОБА_1 працював на посаді судово-медичного експерта в Дніпродзержинському міжрайонному відділенні Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

Під час чергового медичного профогляду у липні 2002 року у позивача діагностували захворювання легень - дисемінований (розповсюджений) туберкульоз обох легень в фазі інфляції.

Зв`язок виявленого захворювання, туберкульозу легень, з професійною діяльністю позивача встановлено в Українському науково-дослідному інституті промислової медицини МОЗ України у місті Кривий Ріг, відповідно до виписки з історії хвороби № 76/536. Позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності на 20 % до 15 квітня 2020 року.

Позивач продовжує лікуватися, його стан погіршується, зазначене вимагає додаткові зусилля для організації життєдіяльності позивача, відновлення здоров`я та статусу у суспільстві. Лікування такої хвороби є дорогим та виснажливим, призводить до ускладнень систем та органів. Зазначене завдає позивачу моральних страждань.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційної суду від 28 травня 2020 року,позов задоволено частково.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з втратою професійної працездатності суму в 23 615, 00 грн.

В іншій частині позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, врахувавши письмові докази, встановив наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався засадами розумності, виваженості і справедливості, врахував характер і ступень моральних страждань, які зазнає позивач, визнав достатнім для розумного задоволення потреб позивача і який не повинен призвести до його збагачення, суму, яка дорівнює 5 розмірам мінімальної заробітної плати, 23 615, 00 грн.

Суд апеляційної інстанції визнав доводи ОСОБА_1 щодо неврахування судом першої інстанції всіх обставин справи для визначення належного розміру відшкодування моральної шкоди, необґрунтованими, які спростовані письмовими доказами.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

26 червня 2020 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суд апеляційної інстанції, змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, збільшивши його з 23 615, 00 грн до 834 600, 00 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалася тим, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є несправедливим та неспівмірним його моральним стражданням.

На переконання заявника, судами не враховано обставини справи, не надано належної оцінки характеру та обсягу завданих позивачу моральних страждань, не враховано письмові докази. Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є мізерним, який не відповідає немайновій шкоді, завданої позивачу.

Заявник посилається на наявність судової практики, відповідної якої суд апеляційної інстанції змінював рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру відшкодування моральної шкоди та збільшував такий розмір відшкодування. Зазначене рішення постановою Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 274/6265/16-ц (провадження

№ 61-30339св18) залишено без змін.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Норми права, застосовані судом

Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

3 вересня 2000 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду лікаря судово-медичного експерта у Дніпродзержинське відділення Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

Відповідно до постанови про застосування адміністративно-запобіжних заходів за порушення санітарного законодавства від 04 жовтня 2000 року № 277, головний державний санітарний лікар м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, розглянувши акт перевірки дотримання санітарного законодавства Дніпродзержинського відділення судово-медичної експертизи Дніпропетровської обласної державної адміністрації, встановив незадовільний санітарно-технічний стан функціонування відділення та постановив тимчасово заборонити експлуатацію відділення судово-медичної експертизи на вул. Харитонова, 12.

Під час проходження профогляду у позивача у липні 2002 року діагностовано інфільтративний туберкульоз лівої легені.

07 квітня 2005 року при первинному огляді ОСОБА_1 встановлено з 07 квітня 2005 року 25 % втрати професійної працездатності.

04 квітня 2017 року при повторному огляді ОСОБА_1 встановлено 20 % втрати професійної працездатності з 01 травня 2017 року до 01 травня 2020 року.

Відповідно до акта розслідування професійного захворювання від 04 березня 2005 року, комісією встановлено, що причиною професійного захворювання ОСОБА_1 є інфікування патогенною мікрофлорою (туберкульозною паличкою) при дослідженні інфікованих трупів та роботі в умовах, що не відповідають вимогам дотримання санітарно-гігієнічних і протиепідемічних вимог.

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України від 18 квітня 2005 року № 6084 ОСОБА_1 призначено страхову виплату у виді одноразової допомоги у разі стійкої втрати професійної працездатності у сумі 16 400, 00 грн та щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку у розмірі 222, 06 грн, з проведення платежів з 07 квітня 2005 року до 30 квітня 2006 року.

Верхньодніпровським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровські області ОСОБА_1 призначено фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому (одноразово) у сумі 1 303, 80 грн.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першої та п`ятої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).

Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема Законом України

«Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, чинній на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, у разі настання зазначеного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Якщо право на відшкодування завданої умовами виробництва моральної шкоди, яка спричинила втрату потерпілим професійної працездатності, виникло у особи до набрання чинності Законом України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 лютого 2007 року, тобто до 20 березня 2007 року, така особа має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду незалежно від дати звернення з позовом до суду.

Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16 (провадження

№ 14-463цс18), у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19).

Встановивши, що право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із втратою 20 % професійної працездатності, яка пов`язана з професійним захворюванням, отриманим у зв`язку з виконанням трудових обов`язків, виникло у позивача вперше у 2005 році, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди з відповідача.

Оцінка правового обґрунтування оскаржуваних рішень щодо розміру відшкодування моральної шкоди

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дав оцінку тривалості страждань позивача внаслідок професійного захворювання, втрати професійної працездатності, необхідності подальшого лікування позивача. Зважаючи на системну оцінку доказів та обставин справи, суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки про часткове задоволення вимог позивача про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 23 615, 00 грн, які ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права до спірних правовідносин.

Зміна розміру відшкодування моральної шкоди, про що просить заявник у касаційній скарзі, потребує здійснити самостійну оцінки або змінити переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Зазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 755/2545/15-ц (провадження № 61-47866св18).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

ЄСПЛ зазначив, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана на підставі пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, тоді як Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Керуючись пунктом 1 частини першої, частиною другою статті 389, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко