Справа №345/2120/20
Провадження № 2/345/809/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.07.2020 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Миговича О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, суд

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.04.2018 року розірвано. За період шлюбу в них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу дітей залишено проживати з позивачкою ОСОБА_1 11.03.2019 року Калуським міськрайонним судом Івано-Фрванківської області було винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину сина ОСОБА_4 в розмірі ј частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 07.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Їхній син ОСОБА_4 являється дитиною з інвалідністю і позивачка являється законним представником (опікуном) дитини-інваліда.

У період перебування у шлюбі сторонами було придбано двохкімнатну квартиру в АДРЕСА_1 . В даній квартирі зареєстровано проживання чотирьох осіб: її з відповідачем та їхніх дітей. З 2017 року вона разом із дочкою ОСОБА_5 та сином ОСОБА_6 проживають на орендованій квартирі. Плата за оренду разом із комунальними послугами становить 2200,00 грн.

Розмір аліментів, які вона одержує від ОСОБА_2 недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку сина ОСОБА_4 та на його лікування. Він потребує постійного лікування та реабілітації, а обов`язок щодо виховання, лікуванні та фізичного і духовного розвитку дитини фактично виконує тільки позивачка.

Так як спірне майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності і підлягає поділу, то позивачка просить поділити майно, шляхом відступлення від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси малолітнього сина інваліда з дитинства та визнати за нею право власності на ѕ частини квартири, але не менше Ѕ частини у праві власності на квартиру, розташованої в АДРЕСА_1 та визнати за відповідачем право власності на ј частину зазначеної квартири.

Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить позов задоволити з наведених у позові підстав.

Відповідач подав до суду заяву в якій вказав, що позов визнає частково, а саме не заперечив щодо розподілу спірної квартири, визнавши за кожним по Ѕ частині квартири. Розгляд справи просить проводити у його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі з 06.02.1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області розірвано (а.с.8). Від даного шлюбу в сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу дітей залишено проживати з позивачкою ОСОБА_1 являється дитиною із інвалідністю та має право на отримання державної соціальної допомоги дітям інвалідом віком до 18 років (а.с.6,7).

11.03.2019 року Калуським міськрайонним судом Івано-Фрванківської області було винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину сина ОСОБА_4 в розмірі ј частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 07.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9).

У період шлюбу, сторонами придбано спільне майно, а саме: відповідно до договору купівлі-продажу від 07.04.2006 р. на ім`я ОСОБА_2 було придбано двокімнатну квартиру в АДРЕСА_1 (а.с.10).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключного з цивільного обороту. Також частиною 2 та 3 вказаної статті зазначено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК (2947-14), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК) ( 2947-14 ).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК ( 2947-14 ) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 3/4 частини вказаної квартири на підставі положень ч. 3 ст.70 СК України. На підтвердження підстав для відступу від засад рівності часток подружжя позивачка посилається на те, що спільні діти перебувають на її утриманні, а відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання по утриманні дітей, крім того, їх неповнолітній син ОСОБА_4 є дитиною з інвалідністю і потребує постійного догляду та лікування.

Доводи позивачки про проживання з нею спільних з відповідачем дітей та у зв`язку з цим фактичне несення нею значних витрат на їх утримання та обґрунтування необхідності понесення витрат на лікування не повнолітнього сина ОСОБА_6 інваліда, як на підставу відступлення від засад рівності часток подружжя є необґрунтованим, оскільки ч.3 ст.70 СК України передбачена обов`язкова умова застосування, а саме: що розмір аліментів, які одержуються, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини.

Слід зазначити, що згідно з частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини

Отже, відсутність у батька можливості надавати дитині утримання відповідного розміру не звільняє його від такого обов`язку.

Доводи позивачки про знаходження їх дітей на її утриманні, наявність у відповідача аліментних зобов`язань, що також є підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя, суд не приймає.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено з наданням належних та допустимих доказів, що розмір аліментів, які вона одержує від відповідача на утримання дітей, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та/або лікування дитини, що унеможливлює застосування ч.3 ст.70 СК України.

Позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підставу своїх вимог, щодо відступу від засади рівності часток подружжя при поділі майна, а саме вищевказаної квартири.

Виходячи з положень ст.70 СК України, та проаналізувавши доводи сторін та надані ними докази щодо наявності (відсутності) обставин, які мають значення для вирішення питання відступу від засади рівності часток подружжя при поділі майна, суд прийшов до висновку про недоведеність позивачкою її вимог в обґрунтування збільшення її частки в спірній квартирі до 3/4, та зменшенню частки колишнього чоловіка до 1/4.

Згідно зі ст. ст.12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки по справі не встановлено обставин, що мають істотне значення, які б давали підстави для відступлення від принципу рівності часток сторін при поділі спільної сумісної власності, суд дійшов висновку, що спірна квартира, яка є об`єктом спільної сумісної власності сторін, підлягає поділу між сторонами по 1/2 частині кожному з подружжя, таким чином вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки являється законним представником дитини з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Тому із відповідача ОСОБА_2 слід стягнути 2007 грн. судового збору в дохід держави.

В задоволенні решти позову відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15,16,372 ЦК України, ст.60,69,70,71 СК України, ст.ст. 1, 2-4, 14, 81, 141, 215, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Розділити спільне сумісне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину квартири що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину квартири що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) 2007,00 грн. судового збору в дохід Державної судової адміністрації України.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: