КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9087/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року у складі судді Шереметьєвої Л.А.,

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 03 грудня 2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6 996 грн. 34 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Погашення заборгованості здійснюється наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідачка надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, підтверджуються підписом у заяві.

При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України і укладений між ними договір є договором приєднання.

Відповідно до п. 1.1.3.2.11 Умов і правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаних зобов`язань перед банком.

Банк свої зобов`язання виконав, у зв`язку з порушенням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором станом на 10 листопада 2019 року виникла заборгованість у розмірі 28 754 грн. 71 коп., яка складається з: 6 996 грн. 34 коп. - заборгованість за кредитом; 7 087 грн. 52 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 14 670 грн. 85 коп.- заборгованість за пенею.

Виходячи з цього, невиконання відповідачкою умов договору, банк просить задовольнити позов.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14 квітян 2020 року задоволено частково позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 6 996 грн. 34 коп. заборгованості та 467 грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, не повне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, оскільки кредитний договір є дійсним а тому підлягає виконанню.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при укладенні генеральної угоди сторони погодили, що ОСОБА_1 отримує кредит в розмірі 6 996 грн. 34 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 2.2 генеральної угоди сторони передбачили відповідальність за порушення строків сплати заборгованості у вигляді штрафу в розмірі 743 грн. 52 коп.

Зазначено, що районний суд дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для стягнення штрафу, відсотків та пені встановлених договором.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржено, тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач оскаржив рішення лише в частині відмови у стягненні з відповідача на його користь заборгованості по процентам та пені, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише в цій частині.

Як убачається з матеріалів справи, 27 жовтня 2011 року відповідачка підписала Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил банківських послугу Приватбанку (а.с.6).

За її змістом виявила бажання оформити платіжну кредитну картку «Універсальна», зазначивши в ній бажаний кредитний ліміт, у розмірі 10 000 грн.

У подальшому, 03 грудня 2013 року сторонами була підписана Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с. 7).

За змістом угоди сторони домовилися зменшити розмір заборгованості, яка виникла за період з дня надання кредиту.

Відповідно до п.2 угоди приєднанням до Умов та правил надання продукту кредитних карт банк надав відповідачці, як позичальнику, терміновий кредит шляхом встановлення кредитної лінії на кредитну карту на споживчі цілі в сумі 6 996 грн. 34 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1, 5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Погашення заборгованості здійснюється наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідачка надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позичальником умови укладеного між ним та банком договору не оспорювалися.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_1 не виконувала належним чином свої зобов`язання за договором. Згідно даних долученого до справи розрахунку заборгованості, загальна заборгованість за зобов`язанням становить 28 754 грн. 71 коп. та складається з: 6 996 грн. 34 коп. - заборгованості за кредитом; 7 087 грн. 52 коп. - заборгованості по відсотками за користування кредитом; 14 670 грн. 85 коп. - заборгованості за пенею.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів та пені, суд першої інстанції застосував правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, не звернувши при цьому уваги на те, що у вищевказаній справі, переглянутій Великою Палатою, були інші фактичні обставини, ніж у даній справі. Зокрема, у справі, переглянутій Великою Палатою Верховного Суду, відповідачем була підписана лише Анкета-заява, яка не містила жодної інформації щодо складових кредиту та їх розміру, при цьому Генеральна угода, в якій сторони передбачили та погодили такі істотні умови, як строк користування коштами, розмір процентів та обов`язок позичальника сплатити штраф в разі порушення строків виконання зобов`язання, між банком та позичальником не укладалась.

Таким чином, справа № 342/180/17, в якій Великою Палатою Верховного Суду 03.07.2019 року було сформульовано правовий висновок, ґрунтувалась на фактичних обставинах, відмінних від обставин у даній справі, тому застосуванню до спірних правовідносин цей висновок не підлягає.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача процентів та пені, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав кредитні кошти, користувався ними та частково погашав заборгованість, отже своїми діями визнав укладення кредитного договору (ч.2 ст. 642 ЦК України) та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості.

Отже, враховуючи те, що наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами кредитного договору, а також факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті кредиту, помилковим є висновок суду першої інстанції про необґрунтованість вимоги АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 7 087 грн. 52 коп., обов`язок сплати яких передбачений умовами укладеного між сторонами договору та нормами діючого цивільного законодавства.

Разом з тим, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 14 670 грн. 85 коп. обґрунтовано залишена судом без задоволення, оскільки зі змісту Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості вбачається, що хоча її умови і передбачають обов`язок сплати позичальником банку пені в разі порушення обов`язків по погашенню кредиту (п.2.8. Угоди), однак розмір пені в Угоді не конкретизований, а відсилання до Умов та Правил, які передбачають цей розмір, є незаконними, оскільки не свідчать про те, що відповідач при укладенні договору був ознайомлений та погодився саме з тим розміром пені, який визначений банком у розрахунку заборгованості, наявному в справі. При цьому, колегія суддів зауважує, що Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції рішення в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості по відсоткам ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення 7087 грн. 52 коп. на користь банку.

Рішення суду першої інстанції в іншій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог (49%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги 2 353 грн. 22 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості по відсоткам - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 7087 грн. 52 коп.

В іншій частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати на суму 2 353 грн. 22 коп..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: