Справа № 456/4327/19
Провадження № 2/456/404/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2020 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

з участю секретаря - Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Дашавська селищна рада Стрийського району Львівської області про усунення перешкод у користуванні спільним проїздом (заїздом),-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у користуванні спільним проїздом (заїздом) шириною 5 м. до належного йому житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та усунути перешкоди у користуванні спільним проїздом шляхом демонтажу металевої огорожі, зрізки яблуні, а також звільнення від будматеріалів, будівельних відходів, зелених насаджень та інших речей, які перешкоджають проїзду.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 він прийняв спадщину, а саме земельну ділянку площею 0,0637 га., кадастровий номер :01:009:0031 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 90/100 часток житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований на згаданій земельній ділянці, за адресою АДРЕСА_1 . Окрім цього, йому належить також 10/100 частин вказаного житлового будинку на підставі договору дарування.

До належної йому земельної ділянки планом забудови передбачено спільний проїзд (заїзд) шириною 5 м., який пролягає повз земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві власності відповідачу. Вказаний проїзд зазначений у плані забудови земельної ділянки №69/988 від 24.06.1988, державному акті про право приватної власності на землю ЛВ І № 001891 від 31.07.1997 виданому на ім`я його батька ОСОБА_3 , державному акті про право приватної власності на землю серії ЛВ-І № 000833 від 01.08.1997, виданому на ім`я відповідача. Вказаним проїздом понад двадцять років користувався його батько для доступу до належних йому будинку та земельної ділянки. Також згідно акту погодження меж від 15.03.2018 відповідачем було погоджено без зауваження межі земельної ділянки як суміжним власником (землекористувачем).

Проте, відповідач постійно чинить йому перешкоди у користуванні проїздом. Зокрема весною 2018 відповідач самовільно загородив проїзд, встановив браму з хвірткою, біля якої положив бетонний стовпець, поскладував у проїзді будівельні відходи, шифер, дошки та висадив саджанці перед входом на його подвір`я, у зв`язку з чим його право проходу та проїзду транспортними засобами (пожежної, швидкої допомоги тощо) до будинку та земельної ділянки обмежено. Іншого доступу до земельної ділянки у нього немає. За заявою відповідача земельною комісією Дашавської селищної ради Стрийського району було проведено обстеження суміжних

землекористувань та складено відповідний акт з фотофіксацією. У вказаному акті обстеження зазначено, що комісія зобов`язала ОСОБА_2 у термін до 25.05.2018 прибрати з проїзду загального користування шифер, дошки, провести обрізку яблуні та винограду, не чинити перешкод ОСОБА_1 при проході чи проїзді до своєї присадибної ділянки. Однак приписи комісії відповідач досі не виконав, не звільнив загальний проїзд та продовжує чинити перешкоди у користуванні ним, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 у судове засіданні не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомив. Зокрема будучи присутніми в попередніх засіданнях позивач позовні вимоги підтримав та просив суд такі задоволити. Додатково пояснив, що у будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 1959 р. Вказаний будинок був побудований його батьком ОСОБА_3 .. Зазначив, що його батько та він завжди користувались спірним проїздом до їх земельної ділянки та будинку, що проходить повз земельну ділянку, яка належить відповідачу, оскільки іншого заїзду неіснує. Однак, на даний час вказаним заїздом можна тільки пройти. Заїхати не можливо, оскільки відповідач чинить перешкоди встановив огорожу, зробив на вказаному заїзді склад будівельних матеріалів та відходів.

Представник позивача адвокат Олексишин І.Б. в судове засідання не з`явився однак подав заяву в якій просив розгляд справи завершувати у його відсутність та відсутність позивача, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив такі задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Гринда І.І. в судове засідання не з`явились, хоча були судом належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, зокрема рекомендованим листом з повідомленням. В попередніх засіданнях, позов заперечили повністю. Зокрема відповідач вказав, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0475 га. у АДРЕСА_2 , яку на даний час він і використовує. Через його подвір`я жодної дороги не проходило і не було, також не було надано жодних сервітутів на користування земельною ділянкою. Позивач користувався сусідньою дорогою. Окрім цього вказав, що у генплані смт. Дашава є запланова інша дорога до земельної ділянки позивача.

Уповноважений представник Дашавської селищної ради Стрийського району Львівської області сільський голова Греськів Т. у судове засіданні не зявився, однак надіслав на адресу суду заяву згідно якої просив проводити розгляд справи без участі представника селищної ради. У попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснив, що до 60 - х років це була єдина земельна ділянка. У 1988 р. рішенням колгоспу ОСОБА_1 був виданий план для забудови, на якому чітко було визначено спільний заїзд до його житлового будинку. На підставі цього рішення селищною радою й приймалось рішення про приватизацію земельної ділянки позивача.

Щодо твердження відповідача про те, що у генпалі селища передбачено інший проїзд до земельної ділянки позивача то вказав, що такий проїзд передбачено до нового кварталу забудови, який можливо колись буде передбачено у майбутньому.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на неодноразові неявки відповідача в судові засіданні, який в свою чергу не скористався своїм правом для подання відзиву на позовну заяву, однак долучив письмові докази, а також неявки його представника, дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

В судовому засіданні встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07.03.2019 державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т., позивач ОСОБА_1 успадкував після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельну діляну площею 0,0637 га. у межаж згідно з планом, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:009:0031, яка розташована на території смт. Дашава, Стрийського району, Львівської області з наступними межами: від А до Б землі ОСОБА_5 , від Б до В землі загального користання (дорога), від В до Г землі ОСОБА_6 , від Г до Д землі загального користування (заїзд), від Д до А земі ОСОБА_7 , яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної вланості на землю ЛВ-І №001891, виданого Дашавською сільською радою 31.07.1997 року, зареєстрованого у книзі записів держаних актів на право приватної власності на землю №37./а.с.7/ Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер №158871426 право власності на вищевказану земельну ділянку зареєстровано 07.03.2019 за позивачем ОСОБА_1 /а.с.8/

Також, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 07.03.2019 державним нотаріусом Стрийської державвної нотаріальної контори Костур У.Т. позивач ОСОБА_1 успадкував після смерті батька ОСОБА_4 90/100 часток житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 право власності на який згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер №158866745 зареєстровано за ним. /а.с.10./

Окрім цього, згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер № від 02.01.2019 позивачу належить на праві власності 10/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 на

підставі договору дарування від 04.09.1989 зарестровного у реєстрі за № 15./а.с.11-13/

Згідно рішення виконавчого комітету Стрийської районної ради №143 від 23.06.1988 батьку позивача ОСОБА_3 було надано дозвіл на будівництво господарських будівель у с. Дашава, Стрийського району. /а.с.57-59/

24.06.1988 головним архітектором району Федорів М.П. було погоджено план забудови земельної ділянки ОСОБА_3 № 69/88 на якому зазначено її площу, розміри та місце розташування будівель, а також схематично позначений біля сусідніх будівель проїзд до житлового будинку ОСОБА_3 шириною 5 м. /а.с.14/

Також судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 , який проживає у АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,12 га., (земельна ділянка №1 площею -0,0479 га. та земельна ділянка №2 площею - 0,0703 га.), передана такому на підставі рішення виконкому Дашавської селищної ради народних депутатів від 27.08.1996 №60 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, у плані зовнішніх меж земельної ділянки №1 якої зазначено, що межі від В до Г є землеволодінням ОСОБА_3 , межі від Е до Д спільний проїзд, який схематично проходить через ділянку ОСОБА_2 , що стверджується копією державного акту про право приватної власності на землю І-ЛВ № 000833 від 01.08.1997 /а.с. 104/

З копії державного акту про право приватної власності на землю серії ЛВ-І №001891, виданого батьку позивача ОСОБА_3 на земельну ділнку площею 0,17 га., також в описі меж біля земельної ділянки ОСОБА_8 позначено спільний проїзд./а.с.6/

Під час процесу приватизації вищевказаної земельної ділянки батьком позивача ОСОБА_3 у травні 1997 р. було підписано акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки суміжними землекористувачами зокрема і ОСОБА_2 , який жодних притензій щодо встановлених меж не мав./а.с.60-71/

В подальшому у зв`язку з спадкуванням позивачем після смерті батька спадкового майна зокрема земельної ділянки для будівництва та обслуговування житловго будинку, господарських будівель та споруд кадастровий номер :01:009:0031, за його заявою ФОП ОСОБА_9 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок у натурі для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Так згідно кадастрового плану земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, кадастровий № :01:009:0031 між земльною ділянкою позивача загальною площею 0,0637 га. та земельною ділянкою відповідача - межа від Д до А, межі від Г до Д позначені як «межі загального користування (заїзд)» шириною близько 5 м. /а.с. 99/

Згідно копії акту прийому передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_1 від 15.03.2018 підписаного головою Дашавської селищної ради Греськів Т. та землевпорядником селищної ради ОСОБА_10 , виконавецем ФОП ОСОБА_9 , а також користувачами/власниками суміжних земельних ділянок, вбачається що відповідач ОСОБА_2 погодив вищевказані межі земельних ділянок без будь-яких притензій щодо існуючих меж та конфігурацій земельних ділянок. /а.с.100/

У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до переконання, що позивач ОСОБА_1 доказав належними та допустимими доказами обставини, які входять до предмета доказування та на які він посилається як на підставу свої позовних вимог, зокрема факт наявності у нього права на користування спірною земельною ділянкою - спільним заїздом, шириною 5 м до належної йому земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Будь яких доказів на спростування вищенаведеного відповідачем та його представником не надано та таких у судовому засіданні не здобуто.

При цьому, суд не бере до уваги твердження відповідача у судовому засіданні про те, що генпланом селища передбачена інша дорога для заїзду до присадибної ділянки позивача, оскільки такі спростовуються відповіддю Дашавської селищної ради від 07.10.2019 № 484а/02-18 на запит ОСОБА_2 , а також поясненнями селищного голови наданими у судовому засіданні, згідно яких дорога, яка знаходиться між господарством ОСОБА_1 та земельними ділянками в урощищі «біля ферми» вказана у генеральному плані смт. Дашава від 2013 передбачена на перспективу як житлова вулиця до кварталу індивідуальної житлової забудови, проте в натурі на даний час такої не існує./.а.с.101/

Що стосується твердження відповідача про те, що будь яке рішення чи договір про встановлення сервітуту для проходу та проїзду позивача через належну йому земельну ділянку відсутнє, а тому він відповідно не порушує жодні права останнього на користування спірною земельною ділянкою, не заслуговують на увагу. Оскільки на момент погодження плану забудови земельної ділянки ОСОБА_3 24.06.1988, а також на момент видачі державних актів про право власності на земельні ділянки батьку позивача та відповідачу поняття земельного сервітуту не існувало. Даний інститут був введений Земельним кодексом України від 25.10.2001, який набрав чинності 01.01.2002.

В ході судового розгляду судом також достаменно встановлено той факт, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні спільним проїздом. Зокрема, даний факт стверджується актом постійної комісії з питань земельних відносин Дашавської селищної ради від 04.05.2018 у складі депутатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та спеціаліста землевпорядника ОСОБА_10 складеного також у присутності селищного голови ОСОБА_13 та суміжних землекористувачів ОСОБА_5 , ОСОБА_8 за результатом розгляду заяви ОСОБА_2 .. Встановлено, що на плані земельної ділянки (1988р) ОСОБА_3 вказано проїзд до його житлового будинку через присадибу ОСОБА_2 .. Даний проїзд також вказано на державному акті на право приватної власності на землю серії І НОМЕР_1 ЛВ НОМЕР_1 000833 виданого ОСОБА_2 у 1997р. Комісією проведено встановлення меж проїзду загального користування до присадиби ОСОБА_1 згідно дежавного акту. Зобов`язано ОСОБА_2 у термін до 25.05.2018 прибрати з проїзду загального користування шифер, дошки, провести обрізку яблуні та винограду та не чинити ОСОБА_1 перешкоди при проході чи проїзді до своєї присадибної ділянки.

Окрім цього, вищевказані у акті перешкоди підтверджується копіями фотосвітлин, які були долучені до вказаного акту./а.с.15,21-23/

У відповідності до відповіді головного управління Дергеокадастру у Львівській області № Т-1578/0-1417/6-18 від 07.09.2018 адресованого ОСОБА_1 на його звернення від 09.08.2018 з приводу самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_2 на АДРЕСА_2 встановлено, що головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області було складено акт перевірки вимог земельного законодавства, згідно якого встановлено, що на земельних ділянках загальною площею 0,12 га. (земельна ділянка 0,0479 га передбачає спільний проїзд та земельна ділянка 0,0703 га.) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 передбачений спільний проїзд до суміжної земельної ділянки ОСОБА_14 , орієнтованою площею 0,0100 га. Згідно акту постійної комісії з питань земельних відносин Дашавської селищної ради від 04.05.2018 ОСОБА_2 було зобов`язано звільнити проїзд загального користування до 25.05.2018. Станом на 29.08.2018 земельна ділянка не звільнена, заїзд загального користування самовільно зайнятий ОСОБА_2 шляхом огородження парканом.

Оскільки ОСОБА_2 на момент перевірки був відсутній, йому надіслано повідомлення №708-ДК/0146/04/01/-18 від 30.08.2018 про виклик для надання пояснень у зв`язку з виявленими порушеннями вимог земельного законодавства./а.с.17/

Відповідно до ч.2 ст.4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.

Згідно положень ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність

громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У силу статей 321, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених ст. 346 ЦК України.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 роз`яснено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

Згідно ч.1 та ч.2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Окрім цього, слід звернути увагу й на те, що відповідно до пункту 15.3.1 ДБН Б2.2-12:2018 «Планування та забудова територій» під час проектування проїздів і пішохідних маршрутів необхідно забезпечувати можливість проїзду пожежних автомобілів до житлових і громадських будинків. Для пожежних автомобілів слід передбачати проїзди завширшки не менше ніж 3,5 метра, які повинні бути розраховані на відповідні навантаження від пожежного автомобіля.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно права позивача порушено саме відповідачем, так як ним самовільно зайнято єдиний проїзд загального користування до його житлового будинку, що розташований у АДРЕСА_2 . Відповідачем не надано жодного доказу на спростування встановленого судом факту.

За змістом ч. 1, 2 ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

На підставі вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що у судовому засіданні доведено той факт що позивач має право на користування спірною земельною ділянкою, яку він використовував в якості проїзду до своєї земельної ділянки та житлового будинку, а відповідачем безпідставно чиняться дії, які порушують відповідне право позивача на користування єдиним існуючим до його господарства заїздом (встановленні огорожі, насадження зелених насаджень, влаштування складу будівельних матеріалів) тому, суд приходить до переконання, що позов підставний та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12,77,76, 81,88,141 258, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Дашавська селищна рада Стрийського району Львівської області про усунення перешкод у користуванні спільним проїздом (заїздом)- задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні спільним проїздом (заїздом) шириною 5 м. до належного йому житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтажу металевої огорожі, зрізки яблуні, звільнення від будматеріалів, будівельних відходів, зелених насаджень та інших речей, які перешкоджають проїзду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інд.код НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 .

Суддя: Н. М. Янів