Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2020 р.

м. Київ

справа № 755/8201/20

провадження № 2/755/3943/20

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Соната Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В :

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Соната Фінанс» (далі - ТОВ «ФК Соната Фінанс») звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за Договором про відкриття карткового рахунку з встановленим лімітом кредитної лінії (у вигляді овердрафту) та обслуговування платіжної картки № РR-003169 від 22.10.2014 року у розмірі 247 586,06 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між ПАТ КБ «Євробанк», правонаступником якого є позивач ТОВ «ФК Соната Фінанс», та відповідачем по справі - ОСОБА_1 22.10.2014 року був укладений Договір про відкриття карткового рахунку з встановленим лімітом кредитної лінії (у вигляді овердрафту) та обслуговування платіжної картки № РR-003169, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито картковий рахунок у гривні № НОМЕР_1 , випущено банківську карту VISA PLATINUM та встановлено беззаставну поновлювальну відкличну кредитну лінію (у вигляді овердрафту) у розмірі 100 000,00 грн. строком на один рік - з 24.10.2014 року по 23.10.2015 року зі сплатою 30,00% річних. 22.10.2015 року Договором про внесення змін до Договору № РR-003169/BLK-1 сторони дійшли згоди внести зміни до п. 1.9 Договору від 22.10.2014 року, відповідно до якого процентна ставка за користування кредитом складає 34,00% річних. Відповідно до Додатку № 2 до Договору № РR-003169 від 22.10.2014 року, відновлювальна кредитна лінія встановлюється строком на один рік з 22.10.2015 року по 20.10.2016 року. Факт видачі ПАТ КБ «Євробанк» та отримання відповідачем коштів за Договором № РR-003169 від 22.10.2014 року підтверджено Анкетою-заявою на відкриття карткового рахунку, а також розпискою відповідача про отримання платіжної картки.

17.06.2016 року на підставі рішення Правління Національного Банку України № 73-рш «Про внесення ПАТ КБ «Євробанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.06.2016 року № 1041 «Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк» з 17.07.2016 року до 16.08.2016 року включно та даний строк було неодноразово подовжено, зокрема, рішенням виконавчої дирекції Фонду від 16.05.2019 року № 1185 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» з 17.08.2019 року до 16.08.2020 року включно. 17.12.2019 року у системі «ProZorro. Продажі» відбулися відкриті торги (аукціон) з продажу лоту № GL16N014027, до складу якого входять: Права вимоги та інші майнові права за кредитами фізичних осіб (357 поз.), власником активів є ПАТ КБ «Євробанк», переможцем аукціону є його учасник ТОВ «ФК Соната Фінанс». Становм на 17.12.2019 року та згідно Протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-12-10-000017-b сума заборгованості ОСОБА_1 за Договором № РR-003169 від 22.10.2014 року становить 247 586,06 грн., яка складається з: 93 578,78 грн. - заборгованість за кредитом; 154 007,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

16.01.2020 року між ПАТ КБ «Євробанк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та ТОВ «ФК Соната Фінанс» укладено Договір № 012/ФО-2020/2 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого Банк відступив новому кредитору, а новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців та/або поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно Реєстру Додатку № 1 до цього Договору. Таким чином, всі права, які належали ПАТ КБ «Євробанк» стосовно відповідача ОСОБА_1 перейшли ТОВ «ФК Соната Фінанс», про що відповідачу було направлено повідомлення від 27.03.2020 року та надано строк для погашення суми заборгованості за Договором № РR-003169 від 22.10.2014 року у розмірі 247 586,06 грн. Однак відповідачем у добровільному порядку не здійснено погашення кредитної заборгованості, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

12 червня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Соната Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач ОСОБА_1 не скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 12 червня 2020 року строк, однак надала до суду заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (вх.№ 41679 від 08.07.2020 року). (а.с. 56)

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування.

Судом встановлено, що 22.10.2014 року між ПАТ КБ «Євробанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про відкриття карткового рахунку з встановленим лімітом кредитної лінії (у вигляді овердрафту) та обслуговування платіжної картки № РR-003169, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито картковий рахунок у гривні № НОМЕР_1 , випущено банківську карту VISA PLATINUM та встановлено беззаставну поновлювальну відкличну кредитну лінію (у вигляді овердрафту) у розмірі 100 000,00 грн. строком на один рік - з 24.10.2014 року по 23.10.2015 року зі сплатою 30,00% річних, відповідно до Додатку № 1 до Договору (Графіку платежів). (а.с. 12-14, 15)

22.10.2015 року Договором про внесення змін до Договору № РR-003169/BLK-1 сторони дійшли згоди внести зміни до п. 1.9 Договору від 22.10.2014 року, відповідно до якого процентна ставка за користування кредитом складає 34,00% річних. Відповідно до Додатку № 2 до Договору № РR-003169 від 22.10.2014 року (Графіку платежів), відновлювальна кредитна лінія встановлюється строком на один рік з 22.10.2015 року по 20.10.2016 року. (а.с. 12-21, 22, 23)

ПАТ КБ «Євробанк» виконано зобов`язання за Договором № РR-003169 від 22.10.2014 року, підтверджено Анкетою-заявою на відкриття карткового рахунку від 22.10.2014 року, а також розпискою ОСОБА_1 про отримання платіжної картки від 24.10.2014 року. (а.с. 18, 19)

Відповідно до положення статті 55 Закону України «Про Національний банк України», головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України.

17.06.2016 року на підставі рішення Правління Національного Банку України № 73-рш «Про внесення ПАТ КБ «Євробанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.06.2016 року № 1041 «Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк» з 17.07.2016 року до 16.08.2016 року включно та даний строк було неодноразово подовжено, зокрема, рішенням виконавчої дирекції Фонду від 16.05.2019 року № 1185 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» з 17.08.2019 року до 16.08.2020 року включно. 17.12.2019 року у системі «ProZorro. Продажі» відбулися відкриті торги (аукціон) з продажу лоту № GL16N014027, до складу якого входять: Права вимоги та інші майнові права за кредитами фізичних осіб (357 поз.), власником активів є ПАТ КБ «Євробанк», переможцем аукціону є його учасник ТОВ «ФК Соната Фінанс». Станом на 17.12.2019 року та згідно Протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-12-10-000017-b сума заборгованості ОСОБА_1 за Договором № РR-003169 від 22.10.2014 року становить 247 586,06 грн., яка складається з: 93 578,78 грн. - заборгованість за кредитом; 154 007,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. (а.с. 35-39)

Відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором бо законом. (ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України)

Згідно статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В разі заміни кредитора у зобов`язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов`язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов`язання, тобто обсяг прав та обов`язків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень даної статті, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора.

16.01.2020 року між ПАТ КБ «Євробанк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та ТОВ «ФК Соната Фінанс» укладено Договір № 012/ФО-2020/2 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого Банк відступив новому кредитору, а новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців та/або поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно Реєстру Додатку № 1 до цього Договору. (а.с. 23-25; 26-34)

Таким чином, право грошової вимоги первісного кредитора ПАТ КБ «Євробанк» за кредитним Договором про відкриття карткового рахунку з встановленим лімітом кредитної лінії (у вигляді овердрафту) та обслуговування платіжної картки № РR-003169 від 22.10.2014 року, укладеним між ПАТ КБ «Євробанк» та ОСОБА_1 , перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК Соната Фінанс».

27.03.2020 року новим кредитором ТОВ «ФК Соната Фінанс» на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення про відступлення права вимоги та надано строк для погашення суми заборгованості за Договором № РR-003169 від 22.10.2014 року у розмірі 247 586,06 грн. (а.с. 20, 21, 22)

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України)

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України)

Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту.

Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов`язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору.

Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

З огляду на викладене, в розрізі даного спору убачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним 22.10.2014 року Договором про відкриття карткового рахунку з встановленим лімітом кредитної лінії (у вигляді овердрафту) та обслуговування платіжної картки № РR-003169 та Договором про внесення змін до Договору № РR-003169/BLK-1 від 22.10.2015 року, та у зв`язку із невиконанням боржником умов зазначеного Договору, позивач, який за Договором відступлення прав вимоги від 16.01.2020 року набув права нового кредитора за спірними зобов`язаннями, звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту та по відсоткам за користування кредитом, передбаченими Договором № РR-003169 від 22.10.2014 року.

Разом з тим, в частині вимог позивача щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, які нараховані станом на 17.12.2019 року та становлять 154 007,28 грн. при строкові дії Договору до 20.10.2016 року включно (а.с. 17), суд вважає зазначити наступне.

Так, у Постанові від 28 березня 2018 року у справі № 44/9519/12 Велика Палата Верховного Суду у пунктах 48 - 55 дійшла наступних висновків:

Згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України, про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Так, за умовами Договору № РR-003169 від 22.10.2014 року сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 20.10.2016 року включно. (а.с. 15, 17)

Відтак, у межах строку кредитування до 20.10.2016 року відповідач мала, зокрема, повертати кредитору кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця. Починаючи з 21.10.2016 року, відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в межах даного спору право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тому відсутні правові підстави для стягнення з боржника процентів за користування кредитом, нарахованих позивачем з 21.10.2016 року, що відповідає п. 54 Постанови від 28 березня 2018 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12.

Разом з тим, ураховуючи надання відповідачем до суду заяви про застосування до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності (а.с. 56), суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 258 Цивільного кодексу України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України ).

Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформований ще в Постанові ВСУ від 29 жовтня 2014 р. у справі № 6-152цс14).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18).

Між тим, для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) фактори. При цьому, правило ч. 1 ст. 261 ЦКУ містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Аналогічні правові позиції Верховного Суду України викладені у справах №6-2469цс16 від 16.11.2016 року; №6-832цс15 від 28.09.2016 року; №6-2165цс15 від 14.09.2016 року; №6-152цс14 від 29.10.2014 року; №6-1503цс16 від 21.12.2016 року; №6-3029цс16 від 8.06.2016 року.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Зазначена правова позиція викладена у постанові ВСУ від 16 серпня 2017 року № 6-2667цс16, Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВСУ від 07 листопада 2018 року (справа № 0907/2-7453/2011, провадження № 61-6321св18), Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21 серпня 2018 року (справа № 288/1361/15-ц, провадження № 61-4212св18).

Більше того, 22.03.2017 р. розглядаючи справу № 6-3063цс16 ВСУ підтвердив правовий висновок викладений у постановах від 4 лютого, 18 березня, 24 червня 2015 року, 17 лютого 2016 року про те, що без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, адже можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Окрім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Враховуючи той факт, що Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності… заява про її застосування може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 09.04.2019 по справі №912/1104/18 (ЄДРСРУ № 81081514) та підтримана в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 вересня 2019 року по справі № 904/4342/18 (ЄДРСРУ № 84420963).

Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

Крім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме:

1) забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та

2) запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Високий суд, також вважає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме:

1) забезпеченню юридичної визначеності та остаточності;

2) захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень (п.137 рішення від 09.01.2013 року за заявою № 21722/11 у справі «Волков проти України»).

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин, про що заявлено відповідачем у поданій нею заяві від 08.07.2020 року, - оскільки попри наявність правових підстав для відшкодування заборгованості по тілу кредиту за Договором № РR-003169 від 22.10.2014 року, позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності, який сплив 20.10.2019 року з огляду на встановлений строк дії Договору - до 20.10.2016 року.

При цьому судом ураховано правило ч. 1 ст. 261 ЦКУ, яке містить презумпцію обізнаності особи, а в межах даного спору первісного кредитора ПАТ КБ «Євробанк» та його правонаступника ТОВ «ФК Соната Фінанс», про стан своїх суб`єктивних прав, а відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Однак в розрізі даного спору позивач ТОВ «ФК Соната Фінанс», укладаючи із первісним кредитором Договір про відступлення прав вимоги № 012/ФО-2020/2 від 16.01.2020 року, мав можливість пересвідчитися в тому, що спірний Договір № РR-003169 від 22.10.2014 року має закінчений строк дії (до 20.10.2016 р.) та пропущений трирічний строк позовної давності (до 20.10.2019 р.), при цьому в матеріалах справи відсутні буд-які докази, які б вказували на поважність причини пропуску кредитором строку позовної давності в розрізі даного спору, тому суд убачає наявність підстав для відмови в позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності, про який у встановленому законом порядку заявлено відповідачем.

Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Соната Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - не підлягає до задоволення в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 256-258, 261, 267, 525, 526, 530, 536, 549, 598, 599, 610, 611, 624, 625, 629, 1048-1050 Цивільного кодексу України, ст. 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273-275, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Соната Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 09 липня 2020 року.

Суддя: В.І. Галаган