Постанова

Іменем України

08 липня 2020 року

м. Київ

справа № 464/4985/15-ц

провадження № 61-43538св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада 2017 року у складі судді Теслюка Д. Ю. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2018 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 20 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 015-2008-1579, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 94 000,00 доларів США, зі сплатою 12,45 процентів річних за весь строк фактичного користування грошовими коштами, з кінцевим строком повернення до 10 травня 2038 року. Відповідно до підпункту 1.1.1. кредитного договору за користування коштами понад встановлений строк (або термін його погашення) нараховується процентна ставка у розмірі 37,35 процентів річних.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 20 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк»,правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 015-2008-1579-Р, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 20 травня 2008 року в повному обсязі.

Посилаючись на те, що внаслідок неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на

07 квітня 2015 року становила 84 232,18 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) еквівалентно 1 833 625,03 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 75 200,08 доларів США, що еквівалентно 1 637 007,97 грн, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 9 032,10 доларів США, що еквівалентно 196 617,06 грн, ПАТ «Універсал Банк» просило стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада

2017 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 травня 2008 року № 015-2008-1579 у розмірі

84 232,18 доларів США, що за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення суду еквівалентно 2 260 393,38грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник ОСОБА_1 належно не виконувала умови кредитного договору, а тому вимоги банку про стягнення з неї заборгованості є обгрунтованими. Оскільки рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року визнано припиненим з

09 червня 2015 року, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 , договір поруки від 20 травня 2008 року № 015-2008-1579-Р, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_2 .

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова 29 січня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Сихівського районного суду

м. Львова від 28 листопада 2017 року залишено без задоволення.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував закон, що регулює спірні правовідносини та врахувавши, що позичальник ОСОБА_1 не надала доказів відсутності її вини у невиконанні зобов`язань за кредитним договором, неправильності наданого банком розрахунку заборгованості, та не порушувала питання про визнання недійсним кредитного договору, обґрунтовано задовольнив позов ПАТ «Універсал Банк» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Суд вважав обґрунтованим стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті із зазначенням еквіваленту в гривні за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення у зв`язку з тим, що кредит надавався в іноземній валюті, та відхилив доводи відповідача про те, що в неї ще не виник обов`язок внесення щомісячних обов`язкових платежів за період з липня

2015 року по липень 2027 року, оскільки у зв`язку з прострочення позичальником чергового платежу, у ПАТ «Універсал Банк» виникло право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася та сплати процентів за його користування. Суд визнав безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не перевірив наявність у ПАТ «Універсал Банк» ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями на день укладення кредитного договору, оскільки надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, а тому ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», отримавши у встановленому законом порядку генеральну ліцензію, в тому числі на здійснення валютних операцій, мало право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом у цій частині не переглядалося.

Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги

У вересні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада 2017 року і постанову Апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2018 року, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки її доводам про відсутність уПАТ «Універсал Банк» права вимагати дострокового виконання нею зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів, оскільки банк не пред`являв до неї відповідної досудової вимоги, тобто не встановив нового строку повернення всієї суми кредиту. Станом на дату звернення ПАТ «Універсал Банк» зпозовом (30 червня 2015 року) до суду, у неї не виникло обов`язку щодо внесення відповідного щомісячного обов`язкового платежу, а тому банк міг пред`являти вимоги лише про стягнення простроченої заборгованості за кредитним договором. Суди не звернули увагу на невідповідність наданого банком розрахунку заборгованості умовам кредитного договору, зокрема в частині нарахованих банком процентів за користування кредитом, зазначених у графіку платежів та в частині нарахування процентів за підвищеною процентною ставкою за відсутності прострочення платежів позичальником. Крім того, суди не перевірили повноваження начальника управління адміністрування кредитів ПАТ «Універсал Банк» Малиновської О. О. на здійснення розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також вказувала на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо ухвалення у справі заочного рішення за відсутності у матеріалах справи згоди позивача на ухвалення такого рішення.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

ПАТ «Універсал Банк» рішення cудів попередніх інстанцій не оскаржує, і касаційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального в частині вирішення позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 , а тому оскаржувані судові рішення в зазначеній частині у касаційному порядку не переглядаються.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

20 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір

№ 015-2008-1579, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 94 000,00 доларів США, зі сплатою 12,45 процентів річних за весь строк фактичного користування грошовими коштами, з кінцевим строком повернення до 10 травня 2038 року.

Відповідно до підпункту 1.1.1. пункту 1 кредитного договору за користування коштами понад встановлений строк (або термін його погашення) нараховується процентна ставка у розмірі 37,35 процентів річних.

Підпунктом 1.1.2 пункту 1 кредитного договору передбачено, що підвищена процентна ставка за користування кредитом не застосовується (а застосовується процентна ставка у розмірі 0,0001 процента річних), якщо погашення простроченої суми основного боргу позичальника відбулося протягом перших трьох календарних днів з дати виникнення такого прострочення. При цьому, якщо третій день цього строку припадає на вихідний або святковий день, останнім днем такого строку застосування процентної ставки у розмірі 0,0001 процента річних визначається останній робочий день, що передує такому вихідному або святковому дню. Якщо оплата простроченої суми основного боргу позичальника не була здійснена протягом перших трьох календарних днів з дати прострочення сплати суми основного боргу, то на прострочену суму основного боргу позичальника нараховується підвищена процентна ставка, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення.

Згідно із пунктом 2.4 кредитного договору позичальник зобов`язується щомісячно в дату погашення щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів, шляхом зарахування до такої дати (включно) відповідної суми коштів на поточний рахунок.

У пункті 2.5. кредитного договору сторони погодили, що сплата щомісячного платежу та процентів здійснюється позичальником відповідно до графіка погашення, який є додатком № 2 до кредитного договору.

Також між сторонами було укладено додаткові угоди до кредитного договору від 10 квітня 2009 року, від 06 травня 2009 року, від 10 січня 2010 року,

від 29 січня 2010 року, якими були внесені зміни до умов кредитного договору, зокрема, щодо процентної ставки та графіку погашення кредитної заборгованості.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 20 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк»,правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 015-2008-1579-Р, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 20 травня 2008 року вповному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року визнано припиненим з 09 червня 2015 року договір поруки від 20 травня 2008 року

№ 015-2008-1579-Р, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 .

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 07 квітня 2015 року ОСОБА_1 нарахована заборгованість за кредитним договором

від 20 травня 2008 року № 015-2008-1579 у розмірі 84 232,18 доларів США, що еквівалентно 1 833 625,03 грн, з яких: заборгованість за кредитом -

75 200,08 доларів США, що еквівалентно 1 637 007,97 грн, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами - 9 032,10 доларів США, що еквівалентно 196 617,06 грн.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, зараз і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши на їх підставі обставини справи та правильно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про порушення позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору від 20 травня

2008 року щодо належного виконання зобов`язання по сплаті щомісячних платежів за кредитом та нарахованих процентів відповідно до графіку платежів, а тому у відповідача станом на 07 квітня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 84 232,18 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 75 200,08 доларів США, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами - 9 032,10 доларів США, яка підлягає стягненню на користь ПАТ «Універсал Банк».

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на передчасне звернення ПАТ «Універсал Банк» з позовом до суду оскільки банк не пред`являв до неї відповідної досудової вимоги, а тому не встановив нового строку для повернення всієї заборгованості достроково є необгрунтованими за наявності у позичальника прострочених платежів з травня 2014 року, що відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України надавало право ПАТ «Універсал Банк» вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася та сплати процентів відповідно до умов договору.

Твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості станом на 07 квітня 2015 року, який містить детальний розпис нарахованої заборгованості, як поточної так і простроченої, відповідно до графіку погашення кредиту, з вказівкою на щомісячні платежі, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом та дати здійснення платежів позичальником. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_1 не надала.

Посилання заявника на невідповідність розміру нарахованих банком процентів, вказаних в розрахунку заборгованості, процентам, зазначеним у графіку платежів до кредитного договору є необґрунтованими, оскільки між сторонами було укладено додаткові угоди до кредитного договору від 06 травня 2009 року та від 29 січня 2010 року, якими було змінено графік платежів та викладено його в новій редакції.

Доводи касаційної скарги про те, що банк безпідставно нараховував їй проценти за підвищеною процентною ставкою за відсутності у неї заборгованості за кредитним договором є безпідставними, оскільки відповідно до графіку погашення кредиту ОСОБА_1 повинна була здійснювати погашення чергових платежів до 10 числа кожного місяця, а якщо оплата простроченої суми основного боргу не була здійснена протягом перших трьох календарних днів з дати прострочення сплати суми основного боргу, то на прострочену суму основного боргу позичальника нараховується підвищена процентна ставка, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення (підпункт 1.1.2 пункту 1 кредитного договору). Відповідно до розрахунку заборгованості ПАТ «Універсал Банк» застосовувало підвищену процентну ставку виключно при простроченні сплати ОСОБА_1 чергового платежу більш ніж на три календарні дні, що відповідає умовам кредитного договору.

Не є обгрунтованими і посилання заявника на те, що суди попередніх інстанцій не перевірили повноваження начальника управління адміністрування кредитів ПАТ «Універсал Банк» Малиновської О. О. на проведення та підписання розрахунку заборгованості за кредитним договором, оскільки відповідно до Положення про організацію обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою НБУ від 30 грудня 1998 року № 566 розрахунок заборгованості за кредитним договором не є первинним документом банку, та відповідно до змісту абзацу 4 пункту 2.1 цього Положення банк самостійно визначає свою облікову політику та права працівників на підписання документів.

Аргументи заявника про те, що суд першої інстанції у порушення норм процесуального права ухвалив заочне рішення за відсутності позивача та його згоди на такий розгляд, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи міститься заява представника ПАТ «Універсал Банк»про розгляд справи у його відсутність, та не заперечення проти ухвалення рішення суду.

Інші доводи касаційної скарги правильність рішення судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Узагальнюючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувані рішення судів є законними та обґрунтованими, доводи касаційної скарги правильність висновків судів не спростовують, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, а тому з неї на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 7 308,00 грн.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року зупинено виконання заочного рішення Сихівського районного суду м. Львова

від 28 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2018 року до закінчення касаційного провадження у справі, виконання цих судових рішень підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада

2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 26 червня

2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 7 308,00 грн.

Поновити виконання заочного рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2018 року.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак