Справа № 203/2491/20
Провадження № 2-з/0203/70/2020
УХВАЛА

13 липня 2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська, в особі судді Колесніченко О.В., розглянувши у провадженні № 2-з/0203/70/2020 заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 пред`явила через суд позов до ОСОБА_2 де третьою особою визначила ОСОБА_3 , на предмет визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування таких вимог позивач посилалась на те, що вона є тяжко хворою людиною та з 2012 року страждає на онкологію, що також посилювалось за цей час супутніми захворюваннями, як то запалення легенів, що мало тяжкий перебіг. На початку 2016 року до позивача звернулись відповідач та третя особа, які представились родичами подруги позивача та запропонували медичний догляд, та стосунки, які склались між сторонами, виглядали як товариські. Влітку 2016 року відповідач та третя особа стали переконувати її в укладенні договору довічного утримання, на який позивач погодилась, та за умовами якого відповідач та третя особа зобов`язались надавати позивачеві довічний догляд, оплачувати її лікування, придбавати продукти харчування, постільну білизну та прибирання у квартирі, а позивач зі свого боку погодилась на передачу квартири АДРЕСА_1 після її смерті, про що була позивачем складена розписка, однак згодом, після погіршення умов утримання позивача відповідачем та третьою особою, з`ясувалось, що право власності на спірну квартиру вже переоформлено на ім`я відповідача на підставі договору дарування квартири АДРЕСА_1 , на який позивач своєї згоди не давала. Відповідач та третя особа в добровільному порядку на будь-який зв`язок не виходяться, номери їх телефонів заблоковані, що свідчить про порушення прав та інтересів позивача та потребує судового захисту.

Одночасно з позовом 09 липня 2020 року позивач звернулася з заявою про забезпечення цього позову шляхом заборони будь-яким особам та/або суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії та/або вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру, приймати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та проводити будь-які дії з державної реєстрації прав щодо квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви посилається на те, що виходячи з предмету та обґрунтування позову та у звязку з введенням її відповідачем в оману та укладанням з нею договору дарування, на який вона своєї згоди не давала та переоформленням її квартири відповідачем, стають зрозумілими ризики, які можуть мати місце, якщо відповідач буде реалізовувати заходи на унеможливлення повернення спірної квартири позивачеві шляхом укладання інших договорів, направлених на відчуження спірної квартири у будь-який спосіб. Крім того, з моменту як відповідач дізнається про наявність цього позову у суді, то за таких обставин вона має усі можливості розпорядитися квартирою, переоформити на іншу особу, до розгляду справи по суті, що в подальшому істотно ускладнить можливість виконання рішення та відновлення порушених прав позивача.

Також зазначила, що позивач пропонує в якості зустрічного забезпечення надати відповідачеві розписку з гарантією того, що протягом судового розгляду справи нею не будуть вживатись заходи, направлені на умисне погіршення стану спірної квартири.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09 липня 2020 року заява передана в провадження судді Колесніченко О.В.

Розглянувши заяву, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до положень частини 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд приймає до уваги роз`яснення, надані в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» про те, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Слідуючи роз`ясненням, наданим у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, суд приймає до уваги, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення наведеної постанови Пленуму Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Судом встановлено, що предметом позову є оскарження права власності відповідача на квартиру АДРЕСА_1 та визнання договору дарування на спірну квартиру недійсним, з підстав того, що позивач вважала укладену угоду договором довічного утримання, в дійсності виконання якого її запевнила надана відповідачем розписка від 03 березня 2017 року, з підтвердженням намірів умов довічного утримання.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, виходячи з предмету заявлених вимог та їх підстав, зокрема, того, що позивачем оскаржується саме законність переходу права власності шляхом укладання договору дарування на її квартиру до іншої особи без згоди позивача, а також приймаючи до уваги безперешкодну можливість будь-яких державних реєстраторів вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного майна після реєстрації за відповідачем з 03 березня 2017 року права власності на квартиру, суд приходить до висновку про обґрунтованість наведених у заяві доводів, оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову, що буде достатнім і співмірним способом заявленим позовним вимогам і забезпечить можливість вирішення питання законності укладання спірного договору дарування та переходу права власності на спірну квартиру без порушення прав та інтересів як відповідача у справі ОСОБА_2 , так і зможе забезпечити ефективний спосіб захисту прав позивача у разі можливого задоволення позову.

Як передбачено положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Заходи зустрічного забезпечення позову у справі не підлягають застосуванню, оскільки підстави, зазначені в ч.3 ст.154 ЦПК України відносно позивача відсутні, а заходами забезпечення, вжитими у заявлений позивачем спосіб збитки відповідачеві завдані не будуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.1-18,149-150,153,154,157 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову про забезпечення її позову до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на квартиру задовольнити.

Заборонити будь-яким особам та/або суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії та/або вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру, приймати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та проводити будь-які дії з державної реєстрації прав щодо квартири АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням суду у справі №203/2491/20.

Строк пред`явлення до виконання даного виконавчого документу три роки.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала протягом 15 днів з дня підписання може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги відповідно до пп. пп. 15.1, 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в паперовій формі до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська з правом на поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження у разі подання скарги протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем вручення копії цієї ухвали, а в іншій частині набирає законної сили з моменту підписання у день її складення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя О.В. Колесніченко