Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/449/20
Провадження № 2-з/499/5/20
У Х В А Л А

Іменем України

13 липня 2020 року смт.Іванівка

Суддя Іванівського районного суду Одеської області Тимчук Р.М., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про забезпечення позову поданого нею до ОСОБА_3 про стягнення грошової суми (збитків) сплачених за попереднім договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачем подано заяву про забезпечення позову поданого нею до ОСОБА_3 про стягнення грошової суми (збитків) сплачених за попереднім договором.

Разом з позовом позивачкою подано було заяву про забезпечення позову та накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 на яку Приморським районним судом м. Одеси по справі №522/16368/19 від 30 січня 2020 року визнано за ОСОБА_3 (відповідачкою) право власності як на спадкове майно, яке залишилося після смерті її батька ОСОБА_4 у вигляді кв. АДРЕСА_1 .

Свою заяву позивачка обгрунтувала тим, що ОСОБА_3 свої зобов`язання щодо попереднього договору не виконала. Отримала від ОСОБА_1 кошти , а нотаріально оформити договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 на її ім`я відмовляється. Тривалий час , за рішенням суду, її право на указану квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, але ОСОБА_3 оскаржила це рішення і нещодавно позивачці стало відомо, що її право власності на кв. АДРЕСА_1 , скасовано 19.02.2019 року, а 30 січня 2020 року Приморським районним судом м. Одеси по справі №522/16368/19 винесено рішення, яким визнано за ОСОБА_3 (відповідачкою) право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті її батька у вигляді кв. АДРЕСА_1 .

Тобто ОСОБА_3 , має можливість виконати свої зобов`язання, відповідно до попереднього договору укладеного між нею та позивачкою 27.07.2007 року зі змінами та доповненнями викладених в договорі від 05.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 1735 і за № 2219.

Відповідно до умов попереднього договору відповідач ОСОБА_3 зобов`язалась в майбутньому укласти з позивачем ОСОБА_1 нотаріально посвідчений Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 126 250,00 гривень , що еквівалентно 25 000,00 доларів США в строк не пізніше 11.10.2007 року , а ОСОБА_1 зобов`язалась сплатити на користь ОСОБА_3 повну вартість указаної квартири в строк не пізніше 11.10.2007 року.

В день укладення попереднього договору ОСОБА_1 сплатила на користь ОСОБА_3 , обумовлену попереднім договором , грошову суму в розмірі 123 725,00 грн., що в доларовому (США) еквіваленті згідно середнього курсу НБУ та комерційних Банків України на день укладення попереднього договору становила 24.500 тис. доларів США. Тобто на період укладення попереднього договору сторони домовилися про ціну квартири в 25 000 доларів США, 24 500 доларів США в день укладення попереднього договору, передано відповідачу ОСОБА_3 в рахунок покупки квартири. ( копії попередніх договорів маються в матеріалах справи).

Відповідно до дублікату технічного паспорту на приватизовану квартиру АДРЕСА_1 , квартира однокімнатна, житлова площа 17,0 кв.м., загальна площа 23,1 кв.м. (копія технічного паспорту мається в матеріалах справи)

Згідно довідки, товарної біржі «ПРОФІ-Т від 07.07.2020 року, по результатах проведення маркетингового аналізу по визначенню найбільш ймовірної ринкової вартості питомого показника (Ікв.м./дол.США) самостійної однокімнатної квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , визначена вартість 24,278,00 доларів США або по курсу НБУ 658,587,00 грн.

На даний момент рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/16368/19 від 30 січня 2020 року визнано за ОСОБА_3 (відповідачкою) право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті її батька у вигляді кв. АДРЕСА_1 ,. Позивачка має підстави побоюватись, що відповідачка може розпорядитися даною квартирою, що знаходиться в неї на праві власності та відчужити її на користь інших осіб, для ухилення від виконання рішення суду, що в свою чергу ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду, так як у відповідачки іншого майна не має, а позивач сплатила її 24500 доларів США в рахунок купівлі указаної квартири.

Суддя розглянувши дану заяву, дослідивши документи долучені до позовної заяви приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову виходячи з наступного.

Предметом розгляду цивільної справи є правовідносини, які виникли у зв`язку з невиконанням цивільно-правового договору.

Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

За змістом ч. 2 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладення арештом на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що суддя має пересвідчитися чи між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову відповідність виду забезпечення позову.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З поданих документів вбачається, що між сторонами виник спір цівільно-правового характеру. Предметом спору є грошові кошти.

Захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності накладення арешту на майно, що є у власності відповідачки, а саме: квартира АДРЕСА_1 .

Відчуження вказаного майна може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, тому суд вважає, що такий захід забезпечення позову, як накладення арешту, є логічним і справедливим до вирішення даного спору по суті та є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності є накладенням арешту, що відповідає припису п.1 ч.1ст. 150 ЦПК України.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що існує реальна загроза невиконання судового рішення, тому заявлені вимоги про забезпечення позову шляхом вжиття заходів забезпечення позову, є співмірними заявленим позовним вимогам, а тому невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, а відтак й порушить їх права на судовий захист.

Керуючись ст. ст. 149-155, 157, 353, 354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про забезпечення позову поданого нею до ОСОБА_3 про стягнення грошової суми (збитків) сплачених за попереднім договором- задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 на яку Приморським районним судом м. Одеси по справі №522/16368/19 від 30 січня 2020 року визнано за ОСОБА_3 (відповідачкою) право власності як на спадкове майно, яке залишилося після смерті її батька ОСОБА_4 у вигляді кв. АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення ухвали, або отримання її копії.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020 року строки визначені, зокрема, статтею 354 ЦПК України, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

СуддяР. М. Тимчук