Справа № 755/4082/16-ц Головуючий 1 інстанція- Чех Н.А.
Проваження № 22-ц/824/3140/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 липня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 03 грудня 2019 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» про заміну сторони виконавчого провадження, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Рантьє», боржник ОСОБА_1 ,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року заявник ТОВ «Нью Файненс Сервіс» звернувся до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі, яку мотивував тим, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 25 травня 2016 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рантьє» заборгованість за кредитним договором у розмірі 44033,48 грн. та судовий збір 1378 грн. 18 листопада 2018 року Дніпровський районний суд м.Києва у даній справі № 755/4082/16-ц видав виконавчий лист.

Вказував, що 28 лютого 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Серет» (змінило назву на ТОВ «Нью Файненс Сервіс»)і ТОВ «Рантьє» укладено договір факторингу, за умовами якого ТОВ «Рантьє» відступило (передало у власність) ТОВ «ФК «Серет» право грошової вимоги за кредитним договором № Р24.179.71871 від 30 серпня 2014 року, укладеним з ОСОБА_1 . Отже відповідно до положень ст.ст.512,514 ЦК України до заявника нього перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. У зв`язку із наведеним, просив замінити стягувача ТОВ «Рантьє» на його правонаступника ТОВ «Нью Файненс Сервіс» у виконавчому листі № 755/4082/16-ц, виданому 30 листопада 2018 року Дніпровським районним судом м.Києва, про стягнення з ОСОБА_1 за кредитним договором.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 03 грудня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою, заявник ТОВ «Нью Файненс Сервіс» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову, якою задоволити заяву, посилаючись на порушеннянорм процесуального і неправильне застосування судом норм матеріального права. Скаргу мотивує хибністю висновків суду про

- 2 -

відсутність у заявника статусу фінансової установи. Вказує, що станом на 28 лютого 2017 року, тобто на дату укладення договору факторингу заявник мав статус фінансової установи, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 17 травня 2015 року і був виключений з Державного реєстру фінансових установ лише 25 травня 2017 року, що стверджується розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 25 травня 2017 року.

Відзив боржниці ОСОБА_1 на апеляційну скаргу не надійшов.

Позивач ТОВ «Рантьє» та заявник ТОВ «Нью Файненс Сервіс» належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Щодо відповідачки ОСОБА_1 , то згідно інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті Укрпошти судова повістка не вручена з огляду на відсутність особи (невдала спроба), що у свою чергу відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученням судової повістки.

З огляду на неодноразове невручення повістки відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України, суд додатково викликав боржницю до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.154-155).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 25 травня 2016 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рантьє» заборгованість за кредитним договором № Р24.179.71871 від 30 серпня 2014 року у розмірі 44033 гривень 48 коп. (з них: заборгованість за тілом кредиту - 32691,66 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями - 11341,82 грн.) та судовий збір 1378 гривень.

На підставі вказаного рішення суду у даній справі № 755/4082/16-ц Дніпровський районний суд м.Києва 18 листопада 2018 року видав виконавчий лист, де стягувачем зазначено ТОВ «Рантьє».

Також встановлено, що 28 лютого 2017 року між ТОВ «ФК «Серет», яке 29 червня 2017 року змінило назву на ТОВ«Нью Файненс Сервіс», і ТОВ «Рантьє» укладено договір факторингу, за умовами якого ТОВ «Рантьє» відступило (передало у власність) ТОВ «Серет» право грошової вимоги за рядом кредитних догворів, в тому числі за кредитним договором № Р24.179.71871, укладеним з ОСОБА_1 30 серпня 2014 року, сума заборгованості за яким становить 44033,48 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну стягувача,суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю доказів набуття заявником статусу фінансової установи. При цьому суд виходив із відсутності у заявника ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, в тому числі послуг з факторингу.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до положень ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником (ч.1). Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (ч.2). Положення цієї статті застосовуються також у випадку заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття провадження (ч.5).

- 3 -

Аналогічні положення містить ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Під правонаступництвом як на стадії виконання судового рішення, так і до відкриття виконавчого провадження, розуміється заміна однієї із сторін (стягувача або боржника) з переходом прав і обов`язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брала участь як у розгляді справи, так і у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з вимогами чинного законодавства (ст.512 ЦК України, ст.442 ЦПК України, ст.115 Закону України «Про виконавче провадження») заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Доказом набуття іншою особою прав кредитора у зобов`язанні (правонаступництва) і як наслідок наявності підстав для заміни стягувача є правочини про відступлення права вимоги, до яких відносяться договір цесії, факторингу тощо.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Звертаючись до суду із заявою ТОВ «Нью Файненс Сервіс» надав договір факторингу № 28/02-1 від 28 лютого 2017 року, за умовами якого первісний кредитор ТОВ «Рантьє» відступило (передало у власність) ТОВ «Серет», яке 29 червня 2017 року змінило назву на ТОВ «Нью Файненс Сервіс», право грошової вимоги за рядом кредитних догворів, в тому числі за кредитним договором № Р24.179.71871, укладеним з ОСОБА_1 30 серпня 2014 року, сума заборгованості за яким становить 44033,48 грн.

Також, заявник додав додаток до вказаного договору факторингу, зокрема акт прийому-передачі вимог від 28 лютого 2017 року щодо передачі права грошової вимоги за кредитним договором № Р24.179.71871, укладеним з ОСОБА_1 .

Окрім того,додав і інші необхідні документи, витяг із статуту, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які у свою свідчать про наявність достатніх підстав для заміни стягувача ТОВ «Рантьє».

За таких обставин, враховуючи, що до ТОВ «Нью Файненс Сервіс» після укладення із ТОВ «Рантьє» договору факторингу перейшло право вимоги у спірних правовідносинах» і заявник є новим кредитором ОСОБА_1 , суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Посилаючись на відсутність доказів набуття заявником статусу фінансової установи та відсутність у заявника ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг факторингу, суд першої інстанції фактично здійснив оцінку законності укладеного між заявником та ТОВ «Рантьє» договору факторингу.

Вдавшись до оцінки правомірності вказаного правочину за відсутності вимог про недійсність цього догвоору чи заперечень боржника щодо його недійсності, суд порушив встановлений п.4 ч.3 ст.2 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства, згідно якого суд розглядає справи справи не інакше як за зверненням особи, поданим

- 4 -

відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Це по-перше.

По-друге, наведені висновки суду порушують положення ст.204 ЦК Укураїни, яка встановлює презумпцію правомірності правочину і згідно якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. В установленому законом порядку договір факторингу, укладений 28 лютого 2017 року між ТОВ «Рантьє» і ТОВ «Серет», недійсним не визнаний і його презумпція правомірності боржником не спростована, а відтак ставити під сумнів правомірність укладеного договору у суду підстав не було.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 372/5269/13-ц, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Суд наведеного не врахував та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про заміну стягувача у виконавчому листі.

Окрім того, з огляду на висновки суду про відсутність у заявника статусу фінансової установи, заявник додав до апеляційної скарги копію свідоцтва про реєстрацію ТОВ «Фінансова компанія «Серет» (змінила назву на ТОВ «Нью Файненс Сервіс»), виданого 17 травня 2015 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, згідно якого товариство зареєстроване як фінансова установа, а також розпорядження Національної комісії від 25 травня 2017 року про виключення товариства з Державного реєстру фінансових установ, що у свою чергу підтверджує у заявника статус фінансової установим на момент укладаня догвоору факторингу.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає до скасування.

Колегія суддів вважає, що заява ТОВ «Нью Файненс Сервіс» про заміну стягувача у виконавчому листі підлягає до задоволення, оскільки судом незаперечно встановлено, що заявник ТОВ «Нью Файненс Сервіс» є новим кредитором, до якого на підставі правочину у вигляді договору факторингу перейшло правогрошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № Р24.179.71871 від 30 серпня 2014 року.

При цьому станом на 28 лютого 2017 року, тобто на дату укладення догвоору факторингу заявник мав статус фінансової установи, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 17 травня 2015 року.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

- 5 -

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» задоволити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 03 грудня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» задоволити.

Замінити стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Рантьє» на його правонаступникаТовариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» у виконавчому листі № 755/4082/16-ц, виданому 30 листопада 2018 року Дніпровським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рантьє» заборгованості за кредитним договором № Р24.179.71871 від 30 серпня 2014 року у розмірі 44033 гривень 48 коп. (з них: заборгованість за тілом кредиту - 32691,66 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями - 11341,82 грн.) та судовий збір 1378 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: