Справа № 524/3633/20
Провадження № 2-з/524/51/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року, Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі головуючого судді Рибалки Ю.В., при секретарі судового засідання Коршак Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці заяву про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича іноваційна фірма «ВІЛП», ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Науково-виробнича іноваційна фірма «ВІЛП», ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Одночасно з пред`явленим позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на вчинення реєстраційних дій щодо квартири АДРЕСА_1 , а також на проведення в ній будь-яких ремонтних робіт.

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Ухвалою від 15.07.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Враховуючи, що по справі відкрито провадження, справа підсудна Автозаводському районному суду м. Кременчука, суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали заяви та цивільної справи №524/3633/20, встановив наступне.

Як передбачено ч.1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких від звернувся.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

У відповідності до змісту п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2016 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд ураховує, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30 січня 2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Співмірність вжиття заходів забезпечення позову відображено у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Мікалефф проти Мальти» суд визнав можливість застосування статті 6 Конвенції до попередніх заходів та зазначив, що має бути розглянутий характер попереднього заходу, його предмет, завдання та вплив на конкретне право.

Проміжне рішення може бути еквівалентне попереднім або забезпечувальним заходам і процедурам. Такий принцип застосовується і у визначені застосування статті 6 Конвенції (справа «Меркіка та інші проти Мальти»).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Суд пересвідчився в наявності спору між сторонами.

Суд приймає до уваги, що предметом позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , припинення права власності ОСОБА_2 на неї та скасування державної реєстрації такого права власності.

Вчинення відповідачем дій щодо розпорядження, зокрема, відчуження нерухомості, право власності на яку виникло на підставі оспорюваного позивачем договору, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вид заходів забезпечення позову, який просить застосувати заявник, а саме накладення арешту на майно до вирішення спору по суті, не призведе до суттєвого обмеження прав відповідача на володіння та користування його майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача та є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Водночас, ураховуючи необхідність вжиття заходу забезпечення позову у виді арешту нерухомого майна, його забезпечення шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо вищевказаної квартири не підлягає застосуванню, оскільки арешт майна запобіжить розпорядженню ним та його відчуженню до вирішення спору по суті.

Крім цього, такий захід (заборона вчинення реєстраційних дій) спрямований на невизначене коло осіб, які не є учасниками справи. У заяві не вказано до кого саме позивач просить застосувати таку заборону.

Також суд вважає, що встановлення заборони на проведення будь-яких ремонтних робіт у спірній квартирі, не є пропорційним заявленим позовним вимогам.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що невжиття відповідного заходу забезпечення позову у подальшому може істотно ускладнити виконання можливого рішення суду в даній цивільній справі, а тому заява підлягає частковому задоволенню.

Підстав для застосування зустрічного забезпечення відповідно до ст. 154 ЦПК України не встановлено.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 149-154, 259, 260 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 110,7 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м.

У задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Заявник: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Боржник: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ). Інші відомості відсутні.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Роз`яснити, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк щодо апеляційного оскарження ухвали суду продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Ю.В. Рибалка