КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5339/2020 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2020 р. Київський Апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Заришняк Г.М., Рубан С.М.

При секретарі - Гаврюшенко К.О.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного

суду в порядку спрощеного позовного провадження

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_3, 3-особи: Приватний нотаріус КМНО Мойсеєнко Тетяна

Олександрівна, Приватний нотаріус КМНО Войтовський Валентин Сергійович, ГТУЮ

у м.Києві, Друга Київська державна нотаріальна контора

про визнання права власності на земельну ділянку, витребування майна з чужого

незаконного володіння

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з`явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 р. задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , 3-особи : Приватний нотаріус КМНО Мойсеєнко Т.О., Приватний нотаріус КМНО Войтовський В.С., ГТУЮ у м.Києві, Друга Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну ділянку, витребування майна з чужого незаконного володіння

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить це рішення скасувати і постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, на підставі рішення Київської міської ради від 28.01.1999 №114-14/215 ОСОБА_4 набула у власність земельну ділянку площею 0,0625 га у Харківському (нині - Дарницькому ) районі м.Києва на АДРЕСА_1 ), передану їй для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель за вищевказаною адресою, що підтверджується Державним на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 156395 (а.с. 16).

7.10.2007 р. ОСОБА_4 померла, що підтверджується актовим записом про смерть №19077 від 8.10.2007 (а.с.17). Після смерті ОСОБА_4 право на спадкування усього належного їй майна одержали спадкоємці за законом першої черги - чоловік ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 , які прийняли спадщину, але не оформили своїх спадкових прав на нерухоме майно.

5.01.2008 р. помер ОСОБА_5 , що підтверджується актовим записом про смерть № 609 від 8.01.2008 (а.с.18).

Спадкоємцем після його смерті був син ОСОБА_6 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що підтверджується актовим записом про смерть № 10464 від 28.05.2008 р. та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.19, 20).

За заявою позивача Другою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 704/0208 щодо майна померлого ОСОБА_6 .

Заповіту на випадок своєї смерті ОСОБА_6 не залишив, спадкоємці першої та другої черги відсутні або не зверталися із заявами про прийняття спадщини, а тому, відповідно до вимог статей 1258, 1263 ЦК України право на спадкування усього належного йому майна одержала його рідна тітка ОСОБА_2 як спадкоємець за законом третьої черги.

Ця обставина встановлена рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22.09.2009 р. у цивільній справі № 2-396, яке набрало законної сили 01.12.2009 р., а тому доказуванню не підлягає (а.с.21-24, 25).

6.09.2016 державний нотаріус Другої київської нотаріальної контори видав ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , з якої: ј ч. квартири належала померлому ОСОБА_6 особисто; Ѕ ч. квартири належала його матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , (з якої:1/4 ч. - на підставі свідоцтва про право власності; ј ч. - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.03.2004 р., спадкоємцем якої був її чоловік ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав); ј ч. квартири належала його батьку ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якого був його син ОСОБА_6 , який прийняв спадщину але не оформив своїх спадкових прав (а.с. 27).

Проте, свідоцтво про право на спадщину на успадковану ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_1 , видано не було, оскільки, з`ясувалося, що право власності на неї було зареєстроване за ОСОБА_1 .

Судом також встановлено, що 03.07.2015 р. приватним нотаріусом КМНО Мойсеєнко Т.О. було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за № 689, відповідно до якого продавець ОСОБА_4 передала у власність покупцю ОСОБА_3 належну їй земельну ділянку площею 0,0625 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :90:591:0031 (а.с. 80).

В цей же день право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 10268101, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22570604 від 3.07.2015 р. 13:28:52, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, та в державному земельному кадастрі (а.с. 82, 83-85).

23.07.2015 р. приватний нотаріус КМНО Войтовський В.С. посвідчив договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за № 2621, відповідно до якого продавець ОСОБА_3 передав у власність покупцю ОСОБА_1 належну йому на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2015 р. земельну ділянку площею 0,0625 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :90:591:0031 (а.с. 77-79).

В цей же день право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 10524931, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 23094309 від 23.07.2015 р. 14:00:23 (а.с. 28, 29).

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст.1268 ЦК України).

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від неї, вважається таким, що прийняв спадщину.

Отже, після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, до складу якої увійшли усі права та обов`язки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст..1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Заповіту на випадок своєї смерті ОСОБА_6 не залишив, тому право на спадкування одержали спадкоємці за законом.

Як встановлено судом, єдиним спадкоємцем ОСОБА_6 за законом є його рідна тітка - позивачка ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем третьої черги.

Згідно ч.2 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст.1279 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_2 скористалася правом на прийняття спадщини та у встановлений законом строк подала нотаріусу відповідну заяву.

Згідно ст.328 цього Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з визначених законом підстав набуття права власності є спадкування.

Перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців посвідчується свідоцтвом про на спадщину (ст.1296 ЦК України), отримання якого є правом спадкоємця.

Згідно частини 1 статті 1297 ЦК України зобов`язує спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Покладаючи на спадкоємців обов`язок отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, законодавець тим самим забезпечує їх можливістю реалізовувати набуте право власності щодо успадкованого нерухомого майна.

Згідно ч.1 ст.317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування, та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст..321 ЦК України).

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.392 ЦК України).

Судом встановлено, що до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 , увійшла земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності його матері і була успадкована останнім в повному обсязі після смерті матері і батька, з якими він проживав на момент їх смерті.

Вказана земельна ділянка була успадкована ОСОБА_2 як спадкоємцем за законом третьої черги при відсутності спадкоємців перших двох черг.

Отже, враховуючи, що право на спірну земельну ділянку належить ОСОБА_2 з моменту відкриття спадщини, тобто з 27.05.2008 р., будь-які дії третіх осіб, спрямовані на перехід права власності до третіх осіб поза волею власника майна, є неправомірними.

Вказане стосується і договору купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_4 , яка станом на цей день вже більш як сім років була покійною, та ОСОБА_3 .

Відповідно змісту статті 228 ЦК України, яка визначає правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, дає підстави для визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 таким, що порушує публічний порядок, оскільки, є очевидним, що він був спрямований на незаконне заволодіння майном позивача.

За правилом наведеної норми правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним, а тому він є недійсним в силу закону і визнання його недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України).

Незважаючи на нікчемність вищевказаного правочину, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до вимог чинного законодавства було внесено запис про реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_3 , а після вчинення останнім дій щодо її подальшого відчуження - за ОСОБА_1 , що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно позивачу.

Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_2 після смерті племінника на підставі закону успадкувала земельну ділянку площею 0,0625 га, яка знаходиться за вказаною вище адресою, ділянка НОМЕР_2, кадастровий :90:591:0031 , але не може отримати правовстановлюючий документ на неї, і, відповідно, реалізувати набуте право власності щодо успадкованого нерухомого майна, та враховуючи, що іншим шляхом захистити її право на отримання спадщини неможливо, вимоги про визнання права власності на успадковане майно суд визнав обґрунтованими і доведеними та такими що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Відповідно до ч.1 статті 388 ЦК України власник має право витребувати майно, придбане добросовісним набувачем за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, які він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 р. у справі № 183/1617/16.

Станом на момент оформлення права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_3 та в подальшому за ОСОБА_1 правами на неї володіла ОСОБА_2 , при цьому як власник земельної ділянки волю на її відчуження не виявляла, що не заперечується сторонами.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що земельна ділянка вибула з володіння власника поза її волею - без прийняття нею відповідного рішення, а укладений з покійною ОСОБА_4 договір є нікчемним і не може породжувати правових наслідків у вигляді переходу прав володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою до ОСОБА_3 .

В подальшому ОСОБА_3 за відплатним договором купівлі-продажу відчужив майно ОСОБА_1 , однак таке відчуження також не є законним, адже ОСОБА_3 не володів необхідним обсягом повноважень щодо такого майна і не мав прав на відчуження його третій особі.

Суд також правильно вважав, що відсутність рішення власника ОСОБА_2 , спрямованого на відчуження ділянки, означає, що ОСОБА_7 володіє нею незаконно, без відповідної правової підстави, а тому, вимога позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння є законною і обґрунтованою.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо задоволення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 9.07.2020 р.

Головуючий :

Судді :