Ухвала

Іменем України

22 червня 2020 року

м. Київ

справа № 488/886/16-ц

провадження № 61-1605ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., розглянув касаційну скаргу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради (Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи «ОЛІМП»), Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Корабельного районного суду міста Миколаєва з позовом до Дитячо-юнацького спортивного оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської ради про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 21 лютого 2005 року працювала в Дитячо-юнацькому спортивному оздоровчому комплексі Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської ради спочатку на посаді гардеробника, потім на посаді сторожа яхт-клубу, який є структурним підрозділом ДЮСОК.

Наказом директора ДЮСОК №217к від 28 січня 2016 року звільнена з роботи за статтею 40 КЗпП України за систематичне невиконання службових обов`язків.

Зазначала, що підставою для звільнення стали: три доповідні начальника яхт-клубу ОСОБА_2 протягом двох днів 11 та 12 січня 2016 року, зміст яких їй невідомий, та наказ про догану за не підписання нової посадової інструкції.

28 січня 2016 року були проведені збори трудового колективу у незвичному місці, про час, місце проведення цих зборів більша частина колективу не була заздалегідь повідомлена, більшістю голосів присутніх проголосували за звільнення ОСОБА_1 .

Дане звільнення вважає незаконним та безпідставним з тих причин, що систематичне невиконання службових обов`язків сталося раптово за два дні в січні 2016 року. Крім того, відповідач порушив порядок накладення дисциплінарного стягнення, оскільки відповідно до статті 149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі та повідомляється працівникові під розписку. Причини звільнення, наведені в наказі від 28 січня 2016 року № 217-к, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки зміст сфабрикованих звинувачень до її відома не доводився.

Вважає, що дійсною причиною звільнення була помста начальника яхт-клубу ОСОБА_2 , оскільки протягом роботи позивач була свідком всіх порушень (підписувала акти як свідок при розслідуванні діяльності яхт-клубу), які мали місце в яхт-клубі.

Крім того, позивачка посилалася на те, що незаконним звільненням було завдано їй моральних страждань, які виявилися у погіршенні здоров`я, погіршенні стосунків з оточуючими.

Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила поновити її на роботі на посаді сторожа яхт-клубу, стягнути з Дитячо-юнацького спортивного оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської ради на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу звільнення до дати поновлення її на роботі та моральну шкоду, заподіяну незаконними діями відповідача, в розмірі 5 000,00 грн.

13 грудня 2016 року рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва було відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

21 березня 2016 року додатковим рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва доповнено резолютивну частину рішення від 13 грудня 2016 року по зазначеній справі, вказавши, що " ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.".

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 25 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2016 року та додаткове рішення від 21 березня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 25 травня 2017 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

27 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 надала через канцелярію суду уточнену позовну заяву зі збільшеними позовними вимогами до первісного відповідача та Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської Ради, в якій просила суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ директора ДЮСОК Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради № 217-к від 28 січня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 , сторожа ДЮСОК Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради, з 28.01.2016 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, п.3 ст. 40 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді сторожа Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради з 28 січня 2016 року;

- стягнути з ДЮСОК Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради та Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської Ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 січня 2016 року і по день прийняття рішення суду;

- стягнути з ДЮСОК Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради та Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської Ради на її користь моральну шкоду в сумі 5 000 гривень.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2018 року ( з урахуванням ухвали про виправлення описки), за клопотанням позивачки ОСОБА_1 , до участі у справі залучено співвідповідача Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради (Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи «Олімп») та Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, з урахуванням уточнень, - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора ДЮСОК Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради № 217-к від 28 січня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 , сторожа ДЮСОК Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради, з 28 січня 2016 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, п.3 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді сторожа Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради (Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи «Олімп») з 28 січня 2016 року.

Стягнуто з Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради (Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи «Олімп») та Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської Ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 січня 2016 року і по день прийняття рішення суду - 16 вересня 2019 року, у розмірі 141 009, 24 грн, а також моральну шкоду в сумі 5 000, 00 грн.

Стягнуто з Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради (Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи «Олімп») та Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської Ради в дохід держави судовий збір у розмірі 2 689, 40 грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення з Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради (Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи «Олімп») та Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської Ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 4 173, 00 грн. допущено до негайного виконання.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року апеляційну скаргу Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради задоволено частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та судових витрат по справі скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та судових витрат по справі відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що є правомірним висновок суду першої інстанції, оскільки матеріалами справи не встановлена систематичність невиконання позивачем без поважних причин своїх трудових обов`язків.

Тому суд обґрунтовано вважав, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 щодо визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування та поновлення на роботі на посаді сторожа яхт-клубу.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції безпідставно стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду та судові витрати у справі з обох відповідачів та не врахував, що саме до повноважень Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської ради входить проведення нарахування та виплати заробітної плати працівникам ДЮСОК. Тому рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення з Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та судових витрат по справі підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у їх задоволенні.

У лютому 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської ради (відправлена 04 лютого 2020 року засобами поштового зв'язку), в якій заявник просив скасувати рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року, і постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що позивач систематично не виконувала без поважних причин свої обов'язки покладені на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку на підтвердження чого були надані докази.Суди не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд даної касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2020 року касаційну скаргу було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

На виконання вимог указаної ухвали заявником надані до Верховного Суду заяву про усунення недоліків.

Згідно із частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Миколаївським апеляційним судом прийнято постанову 18 грудня 2019 року, повний текст якої складено 20 грудня 2019 року. Останній день строку на касаційне оскарження припадав на 20 січня 2020 року (з урахуванням вихідних днів).

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною третьою статті 390 ЦПК України встановлено, що строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Заявник як на підставу поновлення строку на касаційне оскарження посилається на те, що касаційна скарга ним була подана 15 січня 2020 року. Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2020 року касаційну скаргу повернуто у відповідності до пункту 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України, оскільки подана не була підписана уповноваженою особою заявника

Враховуючи те, що скаргу подано з порушенням строку на касаційне оскарження з поважних причин, суд дійшов висновку, що строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України. Тому клопотання заявника про поновлення строку підлягає задоволенню.

Касаційну скаргу подано з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 1 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 2 КЗпП України передбачено, що право громадян на працю - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімально розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (стаття 147 КЗпП України).

За змістом статті 147-1 КЗпП України убачається, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника; на працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Порядок застосування дисциплінарних стягнення врегульовано статтею 149 КЗпП України, зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Судами встановлено, що наказом директора ДЮСОК від 28 січня 2016 року № 217-к ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Даний наказ про звільнення позивача не містить відомостей про те, яке саме порушення трудової дисципліни або посадових обов`язків допустила позивачка, які стали підставою для її звільнення. Проте, в ньому є посилання як на підставу для звільнення на доповідні начальника яхт-клубу від 11 січня 2016 року № 97, від 11 січня 2016 року № 96, доповідну працівників яхт-клубу від 12 січня 2016 року № 99 та протокол засідання зборів трудового колективу від 28 січня 2016 року № 1.

Разом із тим, суди дослідивши належним чином матеріали справи дійшли до висновку, що обставини та докази, на які посилається відповідач і показання свідків в цілому не можуть свідчити про те, що дії позивачки були направлені на порушення правил внутрішнього трудового розпорядку чи на невиконання нею своїх посадових обов`язків.

Задовольняючи позов щодо поновлення позивачки на роботі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що позивач відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження систематичного порушення трудової дисципліни.

Правомірним є також висновки судів про те, що матеріалами справи не встановлена систематичність невиконання позивачем без поважних причин своїх трудових обов`язків.

Тому суди обґрунтовано вважають, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 щодо визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування та поновлення на роботі на посаді сторожа яхт-клубу підлягають задоволенню.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленими судовими рішеннями та переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. Законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень доводами касаційної скарги не спростована.

Ураховуючи наведене, рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про необґрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити Управлінню у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради процесуальний строк на касаційне оскарження рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради (Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи «ОЛІМП»), Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко