Справа № 725/6804/19
Провадження № 2/727/495/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Желик І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів посилаючись на те, що 09.08.2018 року, відповідно до розписки, відповідачка отримала від нього грошові кошти в сумі 750 доларів США в рахунок авансу оплати ціни за продаж квартири АДРЕСА_1 , однак він вказану квартиру не придбав.

Відповідачка ОСОБА_2 безпідставно зберігає його грошові кошти в сумі 750 доларів США та відмовляється їх повертати.

А тому просив стягнути, відповідно до ст.1212 ЦК України, з відповідачки на його користь 750 доларів США, понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до відповідача ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною, який ухвалою суду від 16.06.2020 року прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом, посилаючись на те, що відповідно до розписки від 09.08.2018 року вона отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 750 доларів США. При передачі грошових коштів сторони домовилися про майбутнє укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , яка їй належить. Також сторонами узгоджено вартість квартири в сумі 80000 доларів США.

Передаючи грошові кошти, ОСОБА_1 , в усній домовленості та в підтвердження того, що вони в майбутньому укладуть договір купівлі-продажу, попросив передані ним грошові кошти в сумі 750 доларів США використати для відновлення ремонту в спірній квартирі, що вона і зробила.

Через деякий час, ОСОБА_1 повідомив, що квартиру він купувати відмовляється і бажає, щоб вона повернула передані ним грошові кошти в сумі 750 доларів США.

У розписці не зазначено, що грошові кошти мали бути використані нею з метою ремонту в квартирі, а тому розписка породжує інші цивільно-правові відносини.

Відповідач ОСОБА_1 сам відмовився від укладення договору купівлі-продажу квартири, а надані кошти просив використати на ремонт в квартирі, яку бажав придбати.

А тому просила визнати розписку від 09.08.2018 року недійсною, стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явились, від представника надійшла заява, в якій просила розглянути справу в їх відсутності, задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на зустрічний позов.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з`явились, від представника надійшла заява, в якій просила розглянути справу в їх відсутності, задовольнити зустрічні позовні вимоги з підстав, викладених у зустрічному позові, та відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що первісні позовні вимоги не підлягають задоволенню, зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 до 30.09.2019 року належала відповідачці ОСОБА_2 , а з 30.09.2019 року належить ОСОБА_3 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.11).

Відповідно до копії розписки від 09.08.2018 року (а.с.8), відповідачка ОСОБА_2 отримала 750 доларів США від ОСОБА_1 в якості авансу за продаж квартири АДРЕСА_1 в рахунок оплати 80000 доларів США.

В подальшому договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було, відповідачка грошові кошти в сумі 750 доларів США не повернула позивачу.

Суд вважає, що посилання позивача ОСОБА_1 про повернення коштів, відповідно до положень ст.1212 ЦК України, є безпідставним, оскільки загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.12.2018 року по справі №367/6344/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 року по справі №6-100цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладений не був, сторони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, а тому передані позивачем ОСОБА_1 відповідачці ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 750 доларів США є авансом, про що також зазначено в розписці від 09.08.2018 року (а.с.8).

Суд вважає, що застосований позивачем спосіб захисту є неналежним в розумінні статті 16 ЦК України, оскільки у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування положень ст.1212 ЦК України, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити.

За правовою природою розписка від 09.08.2018 року, в якій ОСОБА_2 зазначає про отримання коштів в сумі 750 доларів США в якості авансу за продаж квартири АДРЕСА_1 , є письмовим доказом щодо факту отримання коштів, а не правочином.

Предметом доказування за зустрічним позовом є наявність правочину, вид цивільно-правового правочину, правова підстава визнання правочину недійсним, наявність порушеного права позивачки за зустрічним позовом та можливість застосування такого способу захисту, про який просить ОСОБА_2 .

Правочин купівлі-продажу квартири між сторонами не відбувся, а письмовий доказ - розписка про отримання коштів не є правочином, а тому не може бути визнана судом недійсною, у зв`язку з чим в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 .

Оскільки в задоволенні позовних вимог та в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено, тому відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню ні з позивача ОСОБА_1 ні з відповідачки ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Згідно з ч.10 ст.158 ЦПК України, у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Суд вважає, що оскільки в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, тому необхідно скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.03.2020 року у вигляді заборони відповідачці ОСОБА_2 вчиняти дії по відчуженню квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості майна №101.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 202, 509, 1212 ЦК України, ст.ст.7, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 247, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною відмовити.

Заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.03.2020 року, у вигляді заборони відповідачці ОСОБА_2 вчиняти дії по відчуженню квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості майна №101 - скасувати.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 15 липня 2020 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: