Постанова

Іменем України

01 липня 2020 року

м. Київ

справа № 303/7466/15-ц

провадження № 61-15749св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Мукачівська міська рада,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- Реєстраційна служба Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 березня 2017 року у складі судді Іванчо Л. М. та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 30 січня 2018 року у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Фазикош Г. В., Готра Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Мукачівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Реєстраційна служба Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської області, з урахуванням уточнених вимог просив: визнати недійсним пункт 2 частини четвертої рішення 60 сесії 6-го скликання Мукачівської міської ради від 29 травня 2014 року за № 1130 «Про передачу, надання, вилучення земельних ділянок громадян м. Мукачево» щодо затвердження акта від 25 квітня 2014 року на АДРЕСА_1 ; визнати недійсним рішення 60 сесії 6-го скликання Мукачівської міської ради від 29 травня 2014 року № 1131 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», в частині надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_1 , площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку; визнати недійсним рішення 64 сесії 6-го скликання Мукачівської міської ради від 25 вересня 2014 року № 1216 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», в частині надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_1 , площею 0,0428 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, земельної ділянки, площею 0,10 га на АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, видані державним реєстратором Реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції на ім`я ОСОБА_2 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, земельної ділянки площею 0,0428 га на АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, видані державним реєстратором Реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції на ім`я ОСОБА_2 .

Позов обгрунтований тим, що за результатами винесення органом місцевого самоврядування рішень, які просить визнати недійсними, відповідач ОСОБА_2 набула право власності на земельні ділянки, площами 0,10 га та 0,0428 га, які розташовані на АДРЕСА_1 . Разом з тим ці рішення позивач вважає недійсними і такими, що винесені з порушенням процедури прийняття відповідних рішень, встановлених нормами чинного земельного законодавства, оскільки його як суміжного землекористувача не було запрошено для особистої участі у вирішенні питання на сесії про передачу земельних ділянок відповідачу ОСОБА_2 , а також не були погоджені з ним межі земельних ділянок, що потягло за собою накладання кадастрових зйомок суміжних ділянок.

В результаті неправомірних дій Мукачівської міської ради ОСОБА_2 самовільно захопила частину його земельної ділянки, яка належить йому на праві приватної власності, що безпосередньо доведено висновком № 16-11/16 судової інженерно-технічної експертизи, проведеної у цій справі за його клопотанням згідно з яким доведено факт того, що земельна ділянка АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 , частково накладається на належну йому земельну ділянку, що, в свою чергу, дає підстави вважати, що документація із землеустрою, виготовлена на ім`я ОСОБА_2 щодо відведення та надання у власність земельної ділянки площею 0,10 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, а також площею 0,0428 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва за адресою АДРЕСА_1 , не відповідає вимогам земельного законодавства і є такою, що підлягає визнанню недійсною та скасуванню.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 березня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 30 січня 2018 року, позов задоволено.

Визнано недійсним пункт 2 частини четвертої рішення 60 сесії 6-го скликання Мукачівської міської ради від 29 травня 2014 року № 1130 «Про передачу, надання, вилучення земельних ділянок громадян м. Мукачево» щодо затвердження акта від 25 квітня 2014 року на АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним рішення 60 сесії 6-го скликання Мукачівської міської ради від 29 травня 2014 року № 1131 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», в частині надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_1 , площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Визнано недійсним рішення 64 сесії 6-го скликання Мукачівської міської ради від 25 вересня 2014 року № 1216 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», в частині надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_1 , площею 0,0428 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельної ділянки, площею 0,10 га на АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, видані державним реєстратором Реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції на ім`я ОСОБА_2 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельної ділянки, площею 0,0428 га на АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, видані державним реєстратором Реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції на ім`я ОСОБА_2 .

Проведено розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками рішення суду першої інстанції, що Мукачівською міською радою не доведено наявність акта зовнішнього обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 від 25 квітня 2014 року, який відповідно до пункту 2 частини четвертої рішення 60 сесії 6-го скликання Мукачівської міської ради від 29 травня 2014 року № 1130 був затверджений та на підставі якого далі ОСОБА_2 оформлено право власності на земельні ділянки.

Фактично земельна ділянка № 70-А ОСОБА_2 частково накладається на земельну ділянку № 70 ОСОБА_1 і тому її фактичне місце розташування не відповідає місцю розташування, визначеному в документації із землеустрою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

01 квітня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі.

У вересні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження від 14 квітня 2020 року № 1073/0/226-20 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», пунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, (зі змінами та доповненнями), рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

16 червня 2020 рокуухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовали норми матеріального права та порушили норми процесуального права.

Суди не взяли до уваги, що позивач ставить під сумнів межу, яка розмежовує належну йому земельну ділянку та належну відповідачу земельну ділянку площею 0,1 га. Водночас спір не стосується земельної ділянки, належної відповідачу, площею 0,0428 га, яка взагалі не межує з земельною ділянкою позивача.

Позивач не навів жодних обставин, які доводили б порушення його прав встановленими межами земельної ділянки площею 0,0428 га, отже, і не було підстав скасовувати рішення Мукачівської міської ради, та реєстрації щодо цієї земельної ділянки.

Суди не звернули уваги, що межі земельної ділянки площею 0,1 га, що належить до будинку АДРЕСА_1 , визначено виключно в межах ділянки, яка уже перебувала в користуванні відповідача відповідно до рішення Виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 25 березня 1999 року № 80.

Крім того, земельна ділянка на АДРЕСА_1 надана відповідачу згідно з рішенням Виконавчого комітету від 26 січня 1994 року № 24 , більш ніж за 5 років до набуття права власності позивачем.

У матеріалах справи є два висновки земельно-технічних експертиз, які містять розбіжності щодо розмірів ділянок, та можливих накладок. Відповідач заявив клопотання про проведення додаткової експертизи, проте суд безпідставно не вжив заходи щодо встановлення і дослідження всіх обставин справи.

Аргументи інших учасників справи

У запереченні на касаційну скаргу позивач просить її відхилити та залишити в силі судові рішення.

Експертизою встановлено, що документація із землеустрою на земельну ділянку на АДРЕСА_1 ОСОБА_2 виготовлена у 2010 році для будівництва, у 2014 році для садівництва. Має місце накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача на АДРЕСА_1 . Ширина накладення в передній частині спільної ділянки становить 0,00 м та в задній частині спільної межі - 0,80 м.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у березні 2018 року, тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення частково касаційної скаргаз таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до договору дарування домоволодіння із земельною ділянкою, посвідченого 09 червня 2000 року державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори Ковач Н. О., за реєстровим номером ІІ-1713, ОСОБА_1 прийняв у дар домоволодіння, розташоване на АДРЕСА_1 , яке складається з двох житлових будинків - літ. А-А, жилою площею 13,80 кв. м, загальною площею 43,90 кв. м, - літ. Г, жилою площею 34,80 кв. м, загальною площею 39,90 кв. м, до якого примикає сарай літ. Б. (а. с. 8).

Згідно з державним актом серії ЗК № 014-00653 ОСОБА_1 передано на підставі договору дарування від 09 червня 2000 року у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га у АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку (а. с. 9).

Відповідно до державного акта серії ЗК № 014-00689 ОСОБА_1 передано на підставі рішення Виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 13 липня 2000 року за № 152 у приватну власність земельну ділянку площею 0,0975 га на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку (а. с. 10).

Згідно із заявою від 09 квітня 2014 року, а також листом від 23 квітня 2014 року ОСОБА_2 зверталася до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради із проханням про надання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га на АДРЕСА_1 та встановлення меж земельної ділянки, площею 0,1428 га на АДРЕСА_1 , згідно з кадастровим планом виготовленим ТОВ «ГТЗ-Сервіс» (а. с. 58, 61).

Відповідно до витягу з рішення 60 сесії 6-го скликання Мукачівської міської ради від 29 травня 2014 року № 1130 «Про передачу, надання, вилучення земельних ділянок громадян м. Мукачево», Мукачівська міська рада вирішила затвердити акти встановлення меж земельних ділянок комісією з розгляду земельних спорів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян та додержання громадянами правил добросусідства, в тому числі акт від 25 квітня 2014 року на АДРЕСА_1 (а. с. 12).

29 травня 2014 року 60 сесією 6-го скликання Мукачівської міської ради прийнято рішення № 1131 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», яким надано дозвіл на розробку проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок із посвідченням права власності на землю громадян з наступним затвердженням зазначеної документації на сесії Мукачівської міської ради та наданням земельної ділянки у власність (а. с. 14).

Згідно з додатком 1 до вищевказаного рішення визначено список громадян міста Мукачева, яким надається дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громад, землях міста Мукачева Закарпатської області, а саме для будівництва та обслуговування жилих будинків: ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 ,орієнтовно площею 0,10 га (а. с. 14, зворот).

Згідно з витягом 64 сесії 6-го скликання Мукачівської міської ради від 25 вересня 2014 року № 1216 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», надано дозвіл на розробку проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок із посвідченням права власності на землю громадян з наступним затвердженням зазначеної документації на сесії Мукачівської міської ради та надання земельної ділянки у власність відповідно до частини другої статті 118 ЗК України та в межах норм, визначених статтею 121 ЗК України, згідно з додатком 1 (а. с. 15).

Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 серпня 2014 року випливає, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, яка розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0823, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,10 га, що також підтверджено витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 серпня 2014 року № 25993604 (а. с. 16, 17).

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,0428 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :01:002:0839, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, про що свідчать свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30 грудня 2014 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 грудня 2014 року № 31966366 (а. с. 18, 19).

Відповідно до висновку судової інженерно-технічної експертизи від 09 листопада 2016 року № 16-11/16 земельна ділянка № 70-А ОСОБА_2 частково накладається на земельну ділянку № 70 ОСОБА_1 . Ширина накладання становить 0,00 м в передній частині спільної межі та 0,80 м в задній частині спільної межі (а. с. 191-197, 198-209).

Вищевказаним висновком встановлено, що документація із землеустрою на земельну ділянку № 70-А ОСОБА_2 виготовлена у 2010 році (для будівництва) та у 2014 році (для садівництва). Має місце основне порушення - часткове накладання земельної ділянки № 70-А ОСОБА_2 на земельну ділянку № 70 ОСОБА_1 . Ширина накладання становить - 0,00 м в передній частині спільної межі та - 0,80 м в задній частині спільної межі. Отже, документація із землеустрою, виготовлена на ім`я ОСОБА_2 , не відповідає вимогам норм земельного законодавства, що діяли на час її виготовлення.

Також встановлено, що фактично земельна ділянка № 70-А ОСОБА_2 частково накладається на земельну ділянку № 70 ОСОБА_1 і тому її фактичне місце розташування не відповідає місцю розташуванню, визначеному в документації із землеустрою.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 15, пунктом 4 частини другої статті 16, статтями 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно наявних перешкод у здійсненні ним цих прав.

Способи захисту цивільних прав, у тому числі захисту права власності, визначені в статті 16 ЦК України, перелік яких не є вичерпним.

Відповідно до положень статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків.

Відносини, пов`язані з набуттям громадянами прав на землю та розробленням технічної документації для цього, врегульовані ЗК України та Законом України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон № 858-IV).

Відповідно до статті 50 Закону № 858-IV проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Згідно зі статтею 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Виключно судом вирішуються земельні спори щодо володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

З матеріалів справи випливає, що між сторонами існує спір щодо меж земельних ділянок, належних їм на праві власності.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (стаття 55 Закону № 858-IV).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

У разі якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися.

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

У разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України (у випадках, передбачених законом).

Відповідно до частини десятої статті 55 Закону № 858-IVтехнічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем; ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території); д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); є) копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані); ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт; з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів); и) кадастровий план земельної ділянки; і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

З урахуванням підстав позову суд має надати оцінку технічній документації із землеустрою щодо належних сторонам земельних ділянок.

Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин (стаття 106 ЗК України).

Згідно з пунктом 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з встановленими межами, певним місцем розташування, визначеними щодо неї правами (стаття 79 ЗК України).

Механізм формування земельної ділянки як певного об`єкта цивільних прав визначено законодавцем у статті 79-1 ЗК України та полягає у визначенні її площі, меж та внесенні інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Згідно із статтею 1 Закону України від 07 липня 2011 року № 3613-VI «Про державний земельний кадастр» (далі - Закон № 3613-VI) державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Щодо непогодження позивачем меж земельної ділянки ОСОБА_2 . Верховний Суд зауважує, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Це не означає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - необхідно вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним.

Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Не надання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 581/1039/15-ц.

Відповідно до статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт.

Установивши порушення речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про задоволення позову та скасування дозвільної та правовстановлюючої документації на земельні ділянки, належні ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції ухвалив рішення про визнання недійсними відповідних рішень Мукачівської міської ради про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0428 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, а також площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводи апеляційної скарги, не взяв до уваги, що накладення на земельну ділянку позивача відбувається земельною ділянкою ОСОБА_2 з розміром 0,1 га в задній її частині на 0,80 м (т. 1, а. с. 196 висновок експертизи), водночас земельна ділянка розміром 0,0428 га не накладається на належну позивачу земельну ділянку.

Крім того, суди не надали оцінки доводам ОСОБА_2 щодо надання їй земельних ділянок відповідно до рішення Мукачівської ради Закарпатської області від 25 березня 1999 року № 80.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року усправі № 757/12726/18-ц, провадження № 14-97цс19, постанові від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц, провадження № 14-651цс18зауважила, що обраний спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.

Суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи визнання недійсним та скасування рішень щодо передачі земельних ділянок ОСОБА_2 , скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є ефективним способом відновленням порушеного права позивача з урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Верховний Суд виходить з того, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (справа «Белеш та інші проти Чеської Республіки», (Beles and others v. the Czech Republic), рішення від 12 листопада 2002 року).

З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що процедура розгляду справи не була справедливою, суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводи апеляційної скарги, не з`ясував повно, всебічно та об`єктивно фактичні обставини, що мають значення для її правильного вирішення.

З огляду на викладене, судове рішення суду апеляційної інстанції не грунтується на засадах верховенства права, не є законним і обгрунтованим (стаття 263 ЦПК України).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково, скасування рішення суду апеляційної інстанції та передання справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки справа передається на новий розгляд, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 30 січня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко