Гребінківський районний суд Полтавської області
___________________________________________________________________________________
Справа №: 528/358/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 липня 2020 року м. Гребінка

15 липня 2020 року Гребінківський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Татіщевої Я.В., секретаря Сапи А.М., розглянувши у приміщенні суду м. Гребінка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах своєї сестри: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частки у спільному майні,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовом в своїх інтересах та інтересах своєї сестри: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частки у спільному майні, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 15.03.1995 року згідно рішення Гребінківського районного суду Полтавської області по справі № 2-51 між позивачем, її сестрою та відповідачем по справі ОСОБА_3 (мати позивача) та їх батьком ОСОБА_4 було зроблено розподіл спільного майна, а саме, житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до цього рішення за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/4 домоволодіння, за позивачем, її сестрою ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 визнано право спільної власності на 3/4 частини відповідного домоволодіння без розподілу часток, та встановлено порядок користування земельною ділянкою.

Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Слободо-Петрівка, Гребінківського району, Полтавської області помер її батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/4 частину у вищевказаному домоволодінні. Згідно рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 06.12.2019 року за позивачем визнано право власності у порядку спадкування за законом на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: «А-1» - житловий будинок (загальною площею 94,4 кв.м., житловою площею 35,5 кв.м.); «Б» - літньої кухні-сараю; «В» - вбиральні; «Г» - сажу; «Д» - погребу підхідного; «Е» - погребу; «№1» - колодязю; «№2» - огорожі; «№3» - воріт; «№4» - водогону; «№5» - ями вигрібної. Інші 3/4 частини вищевказаного домоволодіння належать на праві спільної власності без визначення часток позивачу, її сестрі та відповідачу.

Зазначає, що на даний час у позивача та її сестри з відповідачем виникають спори щодо часток будинку, що знаходиться у спільній власності. Позивач та її сестра вважають, що 3/4 частини будинку належать кожному із них в рівних частинах, проте, відповідач вважає, що її частина повинна бути більшою.

Просить суд визнати за позивачем, її сестрою та відповідачем право власності по 1/4 частині кожному житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: «А-1» - житловий будинок (загальною площею 94,4 кв.м., житловою площею 35,5 кв.м.); «Б» - літньої кухні-сараю; «В» - вбиральні; «Г» - сажу; «Д» - погребу підхідного; «Е» - погребу; «№1» - колодязю; «№2» - огорожі; «№3» - воріт; «№4» - водогону; «№5» - ями вигрібної.

У судове засідання позивач не з`явилася, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з"явилася, надала суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог. Просить суд розглянути справу без її участі.

Дослідивши матеріали справи в межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є рідною дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 16.05.1975 року, відповідно до якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_3 (а.с.7а).

Із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 14.05.1994 року, яке видане Слодобо-Петрівською сільською радою, Гребінківського району, Полтавської області, вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після укладення шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_7 » (а.с.8).

Із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 17.01.1990 року, яке видане Полтавським міським ЗАГС, вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , після укладення шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_10 » (а.с.10а).

Рішенням Гребінківського районного народного суду Полтавської області від 15.03.1995 року по справі № 2-51 зроблено розподіл спільного майна між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до цього рішення за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/4 частину домоволодіння і виділено йому в натурі відповідну частину житлового будинку, 3/4 домоволодіння у спільній власності: ОСОБА_3 , ОСОБА_11 та ОСОБА_1 (а.с.13-14).

Відповідно до виписок з особових рахунків погосподарських книг по Слободо-Петрівській сільській раді за період з 1991 по 1995 роки в господарстві, особовий рахунок № НОМЕР_4 , адреса домоволодіння: АДРЕСА_1 , були зареєстровані голова домогосподарства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (вибула ІНФОРМАЦІЯ_8 у Глобинський район); дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (вибула у господарство №231 14.05.1994 року). Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області суду №2-51 від 15.03.1995 року 3/4 домоволодіння у спільній власності: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_9 батько позивача та її сестри ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , яке видане Слободо-Петрівською сільською радою Гребінківського району, Полтавської області, актовий запис №27 від 08.05.2003 року ( а.с.12).

Згідно рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 06.12.2019 року за ОСОБА_1 визнано право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: «А-1» - житловий будинок (загальною площею 94,4 кв.м., житловою площею 35,5 кв.м.); «Б» - літньої кухні-сараю; «В» - вбиральні; «Г» - сажу; «Д» - погребу підхідного; «Е» - погребу; «№1» - колодязю; «№2» - огорожі; «№3» - воріт; «№4» - водогону; «№5» - ями вигрібної (а.с.25-26).

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем станом на 24 квітня 2019 року проведено технічну інвентаризацію будинку та виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-18).

Згідно інформаційної довідки ПП «Бюро послуг та консультацій» від 02.05.2019 року №1919, житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в Реєстрі прав власності на нерухоме майно та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно належним чином не зареєстрований, документом, що підтверджує право особистої власності є рішення Гребінківського районного народного суду Полтавської області від 15.03.1995 року по справі № 2-51, відповідно до якого за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/4 частину домоволодіння і виділено йому в натурі відповідну частину житлового будинку, 3/4 домоволодіння у спільній власності: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 19).

Також проведено незалежну оцінку нерухомого майна «житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість об`єкту оцінки становить 39 986 грн. (а.с.20-21).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Згідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Як вказано в ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Звертаючись з даним позовом позивач просить визначити право власності на частку у спільному майні.

Оскільки 3/4 частини спірного житлового будинку передано у спільну сумісну власність трьом співвласникам без визначення їх часток, виходячи з рівності часток співвласників, слід дійти висновку, що частка кожного співвласника в даному будинку становить 1/4.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 355-357, 368-370, ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах своєї сестри: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частки у спільному майні - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОККП НОМЕР_6 , право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: «А-1» - житлового будинку (загальною площею 94,4 кв.м., житловою площею 35,5 кв.м.); «Б» - літньої кухні-сараю; «В» - вбиральні; «Г» - сажу; «Д» - погребу підхідного; «Е» - погребу; «№1» - колодязю; «№2» - огорожі; «№3» - воріт; «№4» - водогону; «№5» - ями вигрібної.

Визнати за ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОККП НОМЕР_7 , право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: «А-1» - житлового будинку (загальною площею 94,4 кв.м., житловою площею 35,5 кв.м.); «Б» - літньої кухні-сараю; «В» - вбиральні; «Г» - сажу; «Д» - погребу підхідного; «Е» - погребу; «№1» - колодязю; «№2» - огорожі; «№3» - воріт; «№4» - водогону; «№5» - ями вигрібної.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОККП НОМЕР_8 , право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: «А-1» - житлового будинку (загальною площею 94,4 кв.м., житловою площею 35,5 кв.м.); «Б» - літньої кухні-сараю; «В» - вбиральні; «Г» - сажу; «Д» - погребу підхідного; «Е» - погребу; «№1» - колодязю; «№2» - огорожі; «№3» - воріт; «№4» - водогону; «№5» - ями вигрібної.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, відповідно до ст. 354 ЦПК України з урахуванням п.3 розділу XII «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ». У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Я. В. Татіщева