Ухвала

Іменем України

14 липня 2020 року

м. Київ

справа № 278/3113/19

провадження № 61-7786ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Шевчук А. М., Талько О. Б., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 у якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя 52,732 % квартири АДРЕСА_1 та земельну ділянку

№ НОМЕР_1 площею 0,1002 га, кадастровий номер :01:000:0586, що розташована на території Пісківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, цільове призначення для ведення садівництва.

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 73,634 % квартири

АДРЕСА_1 та

50 % земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,1002 га, кадастровий номер :01:000:0586, що розташованої на території Пісківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, цільове призначення для ведення садівництва.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 26,366 % квартири АДРЕСА_1 та 50 % земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,1002 га, кадастровий номер :01:000:0586, що розташованої на території Пісківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, цільове призначення для ведення садівництва.

Разом із позовною заявою ОСОБА_3 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,1002 га, кадастровий номер :01:000:0586, що розташована на території Пісківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, цільове призначення для ведення садівництва.

Заяву мотивувала тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Короткий зміст судових рішень попередніх інстанцій

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року, заяву ОСОБА_3 задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,1002 га, кадастровий номер :01:000:0586, що розташована на території Пісківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, цільове призначення для ведення садівництва, які належать на праві власності ОСОБА_1 .

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити у подальшому виконання можливого судового рішення про задоволення позову.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У травні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 у якій він просив постанову Житомирського апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що необхідність обрання забезпечення позову у спосіб накладення арешту на майно належно не обгрунтована ані

ОСОБА_3 , ані судами попередніх інстанцій. Доказів на підтвердження існування реальної загрози не виконання чи утруднення виконання можливого судового рішення, заявником не надано. Суди на зазначене уваги не звернули та дійшли безпідставного висновку про наявність підстав забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно не вирішивши при цьому питання щодо наявності правових підстав для зустрічного забезпечення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2020 року касаційну скаргу було залишено без руху, надано заявнику строк до 30 червня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали для сплати судового збору.

У липні 2020 року до Верховного Суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про усунення недоліків касаційної скарги та оригінал квитанції про сплату судового збору.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, урахувавши вимоги щодо співмірності обраного заявником заходу забезпечення позову щодо заявлених позовних вимог, обгрунтовано виходив із того, що між сторонами виник спір щодо поділу майна подружжя, а тому у різі відчуження спірного майна існує реальна загроза невиконання чи ускладнення у майбутньому виконання можливого рішення суду про задоволення позову. При обранні заходів забезпечення позову, суд урахував необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників правовідносин та перевірив відсутність правових підстав передбачених частиною третьою статті 151 ЦПК України для зустрічного забезпечення позову.

Задоволення заяви про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті і не порушує права відповідача щодо користування та розпорядження цим майном, а лише обмежує його у здійсненні прав на його відчуження на певний період.

Стосовно наведених у касаційній скарзі доводів щодо незастосування судом зустрічного забезпечення, Верховний Суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Ураховуючи, що обраний вид забезпечення позову, не впливає на майновий стан відповідача, як власника майна, та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування, відсутності доказів завдання відповідачу збитків унаслідок накладення арешту на майно, доводи скарги щодо порушення норм процесуального права в частині зустрічного забезпечення на правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову не впливають.

Зазначене узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі 381/4019/18.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і на законність постанови апеляційного суду не впливають. Правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, постанова Житомирського апеляційного суду від

06 квітня 2020 року ухвалена з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необгрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак