Ухвала

08 липня 2020 року

м. Київ

справа № 704/656/19

провадження № 61-9559ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 18 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Урочище Журавське», Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання договору оренди недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до ТОВ «Урочище Журавське», Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області (далі - Тальнівська РДА), мотивуючи позовні вимоги тим, що 25 квітня 2019 року та 15 травня 2019 року він звертався до ТОВ «Урочище Журавське» із заявою про погодження землекористувача щодо вилучення земельної ділянки, яка перебуває в оренді у останнього. Вказані листи 22 травня 2019 року повернулись за зворотною адресою.

Позивач вважав, що з цієї дати договір оренди землі № 198 від 01 червня 2012 року стає перешкодою для реалізації його права власності на землю, гарантованого статтею 14 Конституції України та обмежує його права, тому у відповідності до вимог статті 27 ЦК України вказаний правочин є нікчемним.

Посилаючись на вказані доводи ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір оренди землі № 198 від 01 червня 2012 року, укладений між Тальнівською РДА та ТОВ «Урочище Журавське», зареєстрований відділом Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області у Державному реєстрі земель від 26 вересня 2012 року за № 07034.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2020 року, яке залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 18 червня 2020 року, позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Своє рішення суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтував відсутністю будь-яких обставин, які б вказували на порушення прав позивача передачею в оренду ТОВ «Урочище Журавське» земельної ділянки на підставі оспореного позивачем договору оренди. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази для визнання договору оренди землі недійсним.

У червні 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 18 червня 2020 року в указаній вище справі.

До касаційної скарги заявник додав клопотання про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на свій майновий стан. На підтвердження ОСОБА_1 додав відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року, з яких вбачається, що інформація про доходи відсутня.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», частини першої статті 136 ЦПК України, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Пунктом 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови що предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

За правилами частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» та частини третьої статті 136 ЦПК України суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цих статей.

Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Європейський суд з прав людини виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений. Адже невиправдано великий його розмір, який не враховує фінансове положення заявника, а розраховується на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя. Зокрема, така позиція була викладена у справі «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії» (рішення від 26 липня 2011 року).

Крім того Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Особливо це стосується порушення заявником процедури касаційного провадження.

У той же час, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

При вирішенні питання про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Враховуючи, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, і приймаючи до уваги те, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, суд касаційної інстанції вважає за можливе звільнити заявника від сплати судового збору за подання касаційної скарги у цій справі.

В касаційні скарзі заявник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга подана в передбачений законом строк та з дотриманням вимог щодо її форми і змісту.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору

за подання касаційної скарги на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 18 червня 2020 року.

Відкрити касаційне провадження у даній справі.

Витребувати із Тальнівського районного суду Черкаської області цивільну справу № 704/656/19 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Урочище Журавське», Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання договору оренди недійсним.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 04 серпня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська