Справа № 308/481/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 липня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

за участі секретаря Боти О.І.,

позивачки за первісним позовом ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення з актового запису даних про батька,

встановив:

17.01.2019 позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить, зокрема стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісячно; залишити за нею прізвище ОСОБА_1 ; сина ОСОБА_3 залишити проживати з нею; стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Окрім цього в позовній заяві зазначає про розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 , оскільки спільне подружнє життя між позивачкою та відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними фактично припинені, шлюб існує формально. Також вказує, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо матеріального утримання сина, позивачка разом з сином проживає окремо, при цьому відповідач нехтує своїм обов`язком щодо утримання дитини, а тому просить стягнути з нього аліменти.

08.02.2019 відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов про виключення з актового запису про народження ОСОБА_3 даних про ОСОБА_2 як батька.

У судовому засіданні позивачка за первісним позовом (відповідачка за зустрічним позовом) ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, заперечувала щодо задоволення зустрічного позову, поданого ОСОБА_2 .

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, неодноразово викликався до суду, зокрема шляхом розміщення відповідного повідомлення на вебпорталі Судова влада України.

На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивачки, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

25.12.2019 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що у книзі реєстрації шлюбів зроблено запис №292. Прізвище після одруження: чоловіка - ОСОБА_2 , дружини - ОСОБА_1 . Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

У даному шлюбі у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 31.10.2012.

Судом встановлено, що спільне життя між подружжям не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, шлюб існує формально.

Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалась і подальше збереження шлюбу може суперечити інтересам позивачки, а відтак суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Згідно зі ст. 113 СК, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу (або під час реєстрації шлюбу або у порядку передбаченому ст. 53 СК), має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

З огляду на вимогу, заявлену позивачкою у первісному позові, про залишення за нею прізвище ОСОБА_1 , то суд вважає, що прізвище позивачки ОСОБА_1 слід залишити після розірвання шлюбу без змін.

У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 не проживає разом з позивачкою та сином, а тягар матеріального утримання дитини лежить виключно на ОСОБА_1 .

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2020 року для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Згідно з вказаним Законом визначений розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2020 року у розмірі 4 723,00 грн. Тобто мінімальний гарантований розмір аліментів виходячи з прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років складає 1 109,00 грн., їх мінімальний рекомендований розмір складає 2 218 грн., а їх максимальний розмір виходячи із мінімальної заробітної плати складає 3 306,10 грн.

Враховуючи вищезазначене, вимога позивачки за первісним позовом про стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісячно, з моменту звернення до суду з вказаним позовом, підлягає до задоволення.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Як зазначено у ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо зокрема щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Враховуючи те, що відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов, в якому оспорює своє батьківство щодо сина ОСОБА_3 , то суд вважає, що вимога позивачки за первісним позовом про залишення сина ОСОБА_3 після розірвання шлюбу проживати з нею підлягає до задоволення без залучення органу опіки та піклування, оскільки відповідачем не заперечується описана вимога.

За змістом положень статті 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно зі ст.121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Згідно зі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122. 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Згідно зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками таких значиться ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Однак, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 оспорює своє батьківство, подавши зустрічний позов, в якому вказує, що ОСОБА_3 не є його сином, про що свідчать відмінності у їх зовнішності.

На підтвердження або спростування вказаного за ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2019 року провадження по справі зупинено та призначено проведення судової молекулярно - генетичної експертизи.

Однак, 05 березня 2020 року на адресу суду надійшов лист № 493-02 від 25.02.2020 заступника начальника Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи про те, що у зв`язку з відсутністю біологічних зразків ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.05.2019 про призначення судової молекулярно - генетичної експертизи щодо встановлення біологічного батьківства залишено без виконання, у зв`язку з відсутністю біологічних зразків таких.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Тож, враховуючи те, що відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 не надав необхідні біологічні матеріали для проведення призначеної судом експертизи, то суд вважає твердження ОСОБА_2 про відсутність кровного споріднення з сином ОСОБА_3 не доведеним і відмовляє у його визнанні.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Інших судових витрат, підтверджених належним чином, позивакою за первісним позовом надано не було.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 89, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 56, 105, 110, 112, 115 СК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення з актового запису даних про батька залишити без задоволення.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканки АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешканцем АДРЕСА_2 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області від 25.08.2012, актовий запис №292 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешканця АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканки АДРЕСА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в 2000 /дві тисячі/ гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подання позовної заяви 17.01.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання його матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканки АДРЕСА_1 .

Прізвище ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканки АДРЕСА_1 після розірвання шлюбу залишити « ОСОБА_1 ».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешканця АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканки АДРЕСА_1 сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 768 /сімсот шістдесят вісім/ гривень 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов