Постанова

Іменем України

09 липня 2020 року

м. Київ

справа № 653/3066/17

провадження № 61-2451св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 20 червня 2018 року в складі судді Крапівіна О. П. та постанову Херсонського апеляційного суду

від 20 грудня 2018 року в складі колегії суддів: Полікарпової О. М., Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради (далі - КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації») про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки розрахунку із заробітної плати, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 20 квітня 2017 року у справі № 653/1975/16-ц визнано накази КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» про відсторонення ОСОБА_1 від роботи та звільнення з роботи незаконними. На виконання судового рішення наказом відповідача від 27 квітня 2017 року позивача поновлено на посаді головного фахівця з 23 травня 2016 року.

У подальшому наказом від 02 червня 2017 року прийнято рішення про скорочення посади головного фахівця. Того ж дня (02 червня 2017 року) ОСОБА_1 попереджено про скорочення її посади та запропоновано посаду техніка з інвентаризації нерухомого майна Іванівської філії

КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» з 02 червня 2017 року в іншому районі, попереджено, що у разі незгоди із запропонованою посадою її буде звільнено.

Наказом КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» від 08 серпня

2017 року ОСОБА_1 звільнено і в цей день вручено трудову книжку та копію наказу про звільнення.

Вважає накази відповідача від 02 червня 2017 року та від 08 серпня 2017 року незаконними, оскільки вона має великий стаж роботи та досвід, а тому має переважне право на залишення на роботі.

Вказувала, що після поновлення на роботі її не було ознайомлено з посадовим окладом, у період з 20 квітня 2017 року до 08 серпня 2017 року не отримувала заробітну плату, також у цей період вона перебувала двічі у відпустці з 04 травня 2017 року на 28 календарних днів відповідно до наказу від 03 травня 2017 року та з 06 червня 2017 року на 28 календарних днів відповідно до наказу від 02 червня 2017 року, проте відповідачем не оплачено відпускні та не надано матеріальну допомогу на оздоровлення.

На підставі викладеного ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати незаконними та скасувати зазначені вище накази, поновити її на посаді головного фахівця КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації»; стягнути з КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 20 квітня 2017 року до 08 серпня 2018 року, невиплачені відпускні та матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 13 178,63 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку із заробітної плати - 62 786,16 грн та моральну шкоду - 5 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 20 червня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку із заробітної плати з 08 серпня 2017 року до 13 вересня 2017 року у розмірі 3 031,20 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог на користь держави у розмірі 1 762 грн грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивача звільнено відповідно до вимог чинного законодавства, підстав для її поновлення на роботі немає. Оскільки в останній робочий день (08 серпня 2017 року) з ОСОБА_1 не проведено розрахунок при звільненні, а перерахування коштів КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» здійснило поштовим переказом тільки 06 вересня 2017 року, а отримала вона їх лише 13 вересня 2017 року, то відповідно до статті 117 КЗпП України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні з 08 серпня 2017 року до 13 вересня 2017 року (день отримання позивачем коштів поштою).

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Херсонського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення з КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку із заробітної плати з 08 серпня 2017 року

до 13 вересня 2017 року в розмірі 3 031,20 грн.

Зменшено розмір стягнутої заробітної плати за час затримки розрахунку із заробітної плати з 08 серпня 2017 року до 06 вересня 2017 року з 3 031,20 грн до 2 520 грн.

У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду в частині правомірності звільнення позивача, а також зазначив, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 дотримано вимоги трудового законодавства, оскільки наказом від 02 червня 2017 року скорочено штатну одиницю головного фахівця, внесено зміни до штатного розпису підприємства, запропоновано позивачу переведення на іншу вакантну посаду, від якої вона відмовилася.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку із заробітної плати оскільки днем фактичного розрахунку

з ОСОБА_1 є день відправлення поштового переказу (06 вересня

2017 року), що підтверджується матеріалами справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач з 1974 року відповідно до норм трудового законодавства сумлінно працює на різних посадах

у відповідача, а її звільнення є незаконним, оскільки проведене

з порушенням вимог закону.

Так, у 2015 році ОСОБА_1 незаконно звільнено з роботи, у подальшому судовим рішенням її поновлено на роботі, проте це рішення фактично не виконане, до роботи позивача не допущено, а 09 лютого 2016 року відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. ОСОБА_1 безпідставно відсторонено від роботи без збереження заробітної плати.

У подальшому (23 травня 2016 року) ОСОБА_1 знову незаконно звільнено з роботи (фактично без поновлення на роботі на підставі судового рішення). Судовим рішенням позивача знову поновлено на роботі. Проте фактично ОСОБА_1 знову не було поновлено на роботі, не включено

у документообіг, не укладено контракту тощо. З дня поновлення на роботі позивач не отримувала заробітної плати.

Керівник КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» зобов`язаний був привести у відповідність штатний розпис до класифікаційно-кваліфікаційних документів та перевести позивача з посади головного фахівця на посаду начальника технічного відділу. Перебуваючи на посаді головного фахівця позивач виконувала функції начальника виробничого відділу.

Крім того, відповідачем запропоновано позивачу посаду в іншій місцевості, хоча на підприємстві існували інші вакантні посади. Суди дійшли помилкового висновку, що переведення позивача на роботу в іншу місцевість не порушує її законні права та інтереси.

Судом першої інстанції та апеляційної інстанції зроблено неправомірний висновок щодо призначення позивачу посадового окладу у розмірі мінімальної заробітної плати - 3 200 грн. Також судами не правильно проведено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку із заробітної плати. При цьому суди залишили поза увагою зміст галузевої угоди та колективного договору та зробили помилкові висновки в цій частині.

Доводи інших учасників справи

КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» подало до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства. ОСОБА_1 попереджено за два місяця до звільнення та запропоновано вакантну посаду на підприємстві, від якої вона відмовилася.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

21 травня 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 09 вересня 1974 року ОСОБА_1 прийнята на роботу до відповідача на посаду техніка та у подальшому була переведена на посаду старшого техніка. Згідно з наказом КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» від 08 січня 2014 року ОСОБА_1 займає посаду головного фахівця.

Наказами КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» від 15 липня

2015 року, від 22 липня 2015 року, від 02 вересня 2015 року, від 03 вересня 2015 року щодо ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення, оголошено догани та звільнено останню з роботи.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 22 грудня 2015 року у справі № 653/2118/15-ц, яке набрало законної сили, скасовано накази КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» про оголошення догани, застосування дисциплінарного стягнення та звільнення

ОСОБА_1 , поновлено останню на посаді головного фахівця з 03 вересня 2015 року та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Наказом відповідача від 09 лютого 2016 року поновлено ОСОБА_1 на посаді головного фахівця КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» та зобов`язано виплатити середньомісячну заробітну плату в розмірі 2 053 грн.

Згідно з наказом КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» від 23 травня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з роботи.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 20 квітня 2017 року у справі № 653/1975/16-ц, яке набрало законної сили, скасовано вищевказаний наказ про звільнення та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного фахівця.

Наказом КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» від 27 квітня

2017 року № 21 ОСОБА_1 поновлено на посаді головного фахівця.

Згідно з наказом відповідача від 27 квітня 2017 року № 22 посада «головний фахівець» введена до штатного розпису підприємства з посадовим окладом 3 200 грн.

Відповідно до листа Міністерства соцiальної політики України від 04 травня 2016 року застосування назви похідного слова «головний» до кваліфікаційної категорії «головний фахівець» є неправомірним, тобто класифікатором професій не передбачена посада «головний фахівець».

Відповідно до наказу КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації»

від 02 червня 2017 року № 28 скорочено штатну одиницю головного фахівця, внесено зміни до штатного розпису підприємства, запропоновано позивачу іншу вакантну посаду - техніка з інвентаризації нерухомого майна першої категорії Іванівської філії КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації».

Наказом від 02 червня 2017 року № 29 ОСОБА_1 попереджено про майбутнє звільнення з роботи у зв`язку зі скороченням штату, затверджено новий штатний розпис підприємства без зазначеної штатної одиниці, на якій працювала позивач.

ОСОБА_1 відмовилася від запропонованої посади техніка з інвентаризації нерухомого майна першої категорії Іванівської філії

КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації».

Суди також встановили, що на підприємстві відповідача були відсутні інші посади, які могли бути запропоновані позивачу.

Наказом КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» від 08 серпня

2017 року ОСОБА_1 звільнено з роботи.

Поштовим переказом від 06 вересня 2017 року позивачу перераховано розрахункові кошти при звільненні, про що вона не заперечувала.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у незміненій частині та постанова апеляційного суду відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частини перша, третя статті 49-2 КЗпП України).

При розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої

статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Виходячи з системного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Встановивши, що у відповідача мало місце скорочення чисельності працівників, внаслідок чого було скорочено посаду, яку обіймала позивач, дотримання ним порядку попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення та обов`язку працевлаштування, суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача з роботи відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.

При цьому безпідставними є доводи позивача, що його звільнення відбулося без згоди профспілкового органу, оскільки такі доводи спростовані долученим до матеріалів справи витягом з протоколу засідання профспілкового комітету, листом голосування профспілкових зборів, відповідно до якого надано згоду на звільнення ОСОБА_1 за скороченням штату відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Посилання позивача у касаційній скарзі на те, що їй не запропоновані усі вакантні посади на підприємстві є неспроможними, оскільки на підприємстві відповідача були відсутні інші посади, які могли бути запропоновані позивачу, що підтверджується штатним розписом, який долучений до матеріалів справи та досліджений судами. Дослідивши штатний розпис, суди встановили відсутність у відповідача вакантних посад, зокрема й на інших підприємствах (відділеннях), які могли бути запропоновані позивачу, тому доводи касаційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не враховано переважного права позивача на залишення на роботі, не заслуговують на увагу, оскільки скорочено було лише посаду, яку обіймала позивач, тому норма

статті 42 КЗпП України до спірних правовідносин не застосовується.

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що апеляційний суд не правильно визначив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки судом апеляційної інстанції наведено вірний розрахунок при вирішенні грошової вимоги, досліджено його обґрунтованість та правильність, а висновки, викладені в оскаржуваній постанові, узгоджуються з вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого

1995 року № 100.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що ОСОБА_1 визначено невірний розмір посадового окладу, який установлено їй після поновлення на роботі, оскільки вона поновлена на роботі з посадовим окладом 3 200 грн, її ознайомлено з умовами праці та розміром заробітної плати. Відповідно до штатного розпису та умов колективного договору судами встановлено відсутність підстав для застосування коефіцієнтів, які визначені ОСОБА_1 у позовній заяві.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява

№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є достатньо мотивованими та таким, що відповідають нормам закону.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції у незміненій частині та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків місцевого суду у незміненій частині та апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 20 червня

2018 року у незміненій частині та постанову Херсонського апеляційного суду

від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко