Справа № 629/2017/20
№ провадження 4-с/629/5/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Лозова Харківської області скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» на дії головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління юстиції ( м. Харків) Ковтун Анастасії Миколаївни, -

в с т а н о в и в:

ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» звернулося до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління юстиції ( м. Харків), посилаючись на те, що 22.07.2019 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області видано судовий наказ по справі № 629/3142/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» суми основного боргу за послуги з газопостачання у розмірі 12262 гривні 42 копійки, 3% річних у розмірі 755 гривень 83 копійки та інфляційні витрати у розмірі 2893 гривні 43 копійки, а також судові витрати у розмірі 192 гривні 10 копійок. 04.12.2019 року на підставі заяви товариства і даного виконавчого документу головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління юстиції ( м. Харків) Ковтун А.М. відкрито виконавче провадження № 60779370. 08.04.2020 року товариством отримано постанову від 26.03.2020 року про повернення виконавчого документу в зв`язку з відсутністю майна у боржника, на яке можливо звернути стягнення в рамках примусового виконання виконавчого документу. З даною постановою стягувач не згоден та вважає дії державного виконавця відділу протиправними, вбачаючи бездіяльність та не проведення в повному обсязі всіх можливих виконавчих дій, передбачених чинним законодавством. Тому просить визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління юстиції ( м. Харків) Ковтун Анастасії Миколаївни від 26.03.2020 року про повернення судового наказу № 629/3142/19 від 28.08.2019 року стягувану; зобов`язати головного державного виконавця відновити виконавче провадження по примусовому виконанню судового наказу № 629/3142/19 від 28.08.2019 року.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, але надіслав на адресу суду заяву в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника, на задоволенні скарги наполягає в повному обсязі та просить її задовольнити.

Головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління юстиції ( м. Харків) Ковтун А.М. в судове засідання не з`явилася, але надіслала на адресу суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності. Також повідомила, що 12.06.2020 року до відділу надіслано від ТОВ «Харківгаз збут» для виконання оригінал судового наказу № 629/3142/19 від 28.08.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Харківгаз збут» боргу у розмірі 16103,78 гривень і станом на 06.07.2020 року вищевказаний документ перебуває на виконанні у відділі та проводяться виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплює їхні права та обов`язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження.

Нормами цивільного процесуального закону передбачено особливий порядок судового контролю за виконанням судових рішень, який визначений у розділі VII ЦПК України, і передбачає, зокрема, обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 22.07.2019 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області видано судовий наказ по справі № 629/3142/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» суми основного боргу за послуги з газопостачання у розмірі 12262 гривні 42 копійки, 3% річних у розмірі 755 гривень 83 копійки та інфляційні витрати у розмірі 2893 гривні 43 копійки, а також судові витрати у розмірі 192 гривні 10 копійок.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

29.11.2019 року представник стягувача ТОВ «Харківгаз збут» звернувся до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області з заявою про відкриття виконавчого провадження за судовим наказом, виданим Лозівським міськрайонним судом Харківської області від 22.07.2019 року за № 629/3142/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Харківгаз збут» боргу за послуги з газопостачання у розмірі 12262 гривні 42 копійки, 3% річних у розмірі 755 гривень 83 копійки та інфляційні витрати у розмірі 2893 гривні 43 копійки, а також судові витрати у розмірі 192 гривні 10 копійок.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

В матеріалах виконавчого провадження міститься заява про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 629/3142/19, підписана директором ТОВ «Харківгаз збут» Тиндик П.О.

Отже, ураховуючи вищевикладене, підстави визначені чинним законодавством для неприйняття виконавцем виконавчого листа до виконання були відсутні.

04.12.2019 року на підставі заяви товариства і даного виконавчого документу головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління юстиції ( м. Харків) Ковтун А.М. відкрито виконавче провадження № 60779370.

26 березня 2020 року постановою головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління юстиції ( м. Харків) Ковтун А.М. виконавчий документ, а саме оригінал судового наказу від 22.07.2019 року був повернутий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

08.04.2020 року стягувач отримав лист та оригінал судового наказу, про що свідчить трекінг відстеження відправлення.

Не погоджуючись із вказаною постановою представник ТОВ «Харківгаз збут» 06.05.2020 року звернувся з даною скаргою.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до Законів України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження» державна виконавча служба є органом, на який покладено примусове виконання рішень в Україні.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Підставою для відкриття виконавчого провадження по виконанню судового рішення є пред`явлений до відповідного відділу державної виконавчої служби виконавчий документ разом із заявою стягувача про відкриття виконавчого провадження.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з п.п.1, 3 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

У відповідності до ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 2 ст. 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Державний виконавець, чиї дії оскаржуються, 20.05.2020 року надав на адресу суду постанову про скасування процесуального документу від 20.05.2020 року з якої вбачається, що при проведенні перевірки законності виконавчого провадження №56536174 з примусового виконання судового наказу № 629/3142/19 від 28.08.2019 року було постановлено скасувати постанову ВП 60779370 головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління юстиції ( м. Харків) Ковтун А.М. від 26.03.2020 року про повернення виконавчого документу стягувачу.

З урахуванням викладеного зазначені доводи скаржника суд приймає до уваги та вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визнання неправомірними дій головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління юстиції ( м. Харків) Ковтун А.М. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, але в зв`язку з тим, що оскаржувана постанова була скасована 20.05.2020 року постановою в.о. начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління юстиції ( м. Харків) Ярошенко Н.А. під час проведення перевірки законності виконавчого провадження, то в цій частині вимоги скарги не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про покладення на державного виконавця зобов`язання вчинити конкретні подальші дії у виконавчому приладженні, то суд виходить з того, що виконавець у своїй діяльності керується вимогами закону, який підлягає застосуванню, і не вимагається детального інструктажу судом посадової особи щодо застосування тих норм закону, які він має застосувати.

Як вбачається з заяви державного виконавця від 08.07.2020 року, стягувачем ТОВ «Харківгаз збут» 12.06.2020 року до відділу надіслано для виконання оригінал судового наказу № 629/3142/19 від 28.08.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Харківгаз збут» боргу у розмірі 16103,78 гривень і станом на 06.07.2020 року вищевказаний документ перебуває на виконанні у відділі та проводяться виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

В зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для задоволення скарги в цій частині.

Згідно ст. 452 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд покладає судові витрати, пов`язані з розглядом скарги на орган державної виконавчої служби у розмірі 420 гривень 40 копійок, оскільки постановлено рішення про часткове задоволення скарги заявника.

Керуючись ст.ст. 18, 260, 447, 451, 452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» на дії головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Ковтун Анастасії Миколаївни задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Ковтун Анастасії Миколаївни щодо винесення постанови від 26.03.2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

В решті вимог скарги відмовити.

Стягнути з Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) (місцезнаходження: м. Лозова, Харківська область, вул. Михайла Грушевського, 7, ) судовий збір на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок № UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) у розмірі 420 гривень 40 копійок.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно пункту 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Н.А. Смірнова