Справа № 183/7188/19
№ 2/183/1607/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 квітня 2020 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - Городецького Д. І.,
секретаря судового засідання - Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Ганна Василівна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,
13 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Ганна Василівна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.
В обґрунтування вимог, позивач посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після його смерті залишилося спадкове нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку - А, загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 47,9 кв.м., допоміжної площі 25,1 кв.м., площею літніх приміщень 4,8 кв.м; житлової прибудови - літ.А1, ганку з козирком, погрібу - літ.пг;, сходів; прибудови - літ.а; гаражу - літ.Б; оглядової ями; зливної ями; вбиральні - літ.В; сараю - літ.Г,Д; навісу - літ.Е,Ж; теплиці - літ.З; фундаменту - літ.І; колодязя - літ.к; колонки - літ.1; воріт з хвірткою № 1; огорожі №2, № 3, № 4, № 5.
За життя 30 вересня 1993 року ОСОБА_2 склав заповіт, яким житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав йому на час його смерті, заповів їй - ОСОБА_1 .
Позивач посилалася на те, що у визначений законодавством строк вона звернулася до приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко А.В. з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , але, постановою приватного нотаріуса від 05 жовтня 2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності спадкодавця на збудований житловий будинок та рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом.
В зв`язку з наведеним, в позовній заяві позивач ОСОБА_1 просила суд:
- визнати за нею право власності на житловий будинокз господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку - А, загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 47,9 кв.м., допоміжної площі 25,1 кв.м., площею літніх приміщень 4,8 кв.м; житлової прибудови - літ.А1, ганку з козирком, погрібу - літ.пг;, сходів; прибудови - літ.а; гаражу - літ.Б; оглядової ями; зливної ями; вбиральні - літ.В; сараю - літ.Г,Д; навісу - літ.Е,Ж; теплиці - літ.З; фундаменту - літ.І; колодязя - літ.к; колонки - літ.1; воріт з хвірткою № 1; огорожі №2, № 3, № 4, № 5, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 14 листопада 2019 року відкрите провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 13 лютого 2020 року зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко А.В. надати належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 16 березня 2020 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено судовий розгляд справи по суті.
Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви, згідно яких просили розглядати справу без їх участі, позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити вимоги.
Представник відповідача - Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив.
Третя особа - приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Г.В. в судове засідання не з`явилася, згідно наданої до суду заяви, просила розглядати справу без її участі.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 03 березня 2019 року складено відповідний актовий запис за № 203, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 06 березня 2019 року.
Після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відомості щодо реєстрації прав власності на спадковий будинок за спадкодавцем відсутні, що підтверджується інформацією, наданою 24 вересня 2019 року за вих. № 667/19 Комунальним підприємством «Новомосковське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» на запит нотаріуса.
За життя 30 вересня 1993 року ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шевченко А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 302,яким житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 , що належав йому на час його смерті, заповів позивачу ОСОБА_1 .
У відповідності до технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який виготовлений станом на 25 липня 2016 року, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 складається з: житлового будинку - А, загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 47,9 кв.м., допоміжної площі 25,1 кв.м., площею літніх приміщень 4,8 кв.м; житлової прибудови - літ.А1, ганку з козирком, погрібу - літ.пг;, сходів; прибудови - літ.а; гаражу - літ.Б; оглядової ями; зливної ями; вбиральні - літ.В; сараю - літ.Г,Д; навісу - літ.Е,Ж; теплиці - літ.З; фундаменту - літ.І; колодязя - літ.к; колонки - літ.1; воріт з хвірткою № 1; огорожі №2, № 3, № 4, № 5.Роки побудови з 1994-2015.
Згідно Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею на підставі розпорядження голови Новомосковської міської ради народних депутатів від 27 січня 1993 року № 110 ОСОБА_2 було надано у довічне успадковуване володіння земельна ділянка площею 0,0782 га для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Згідно листа Комунального підприємства «Новомосковське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 24 вересня 2019 року за вих. № 667/19 надано інформацію згідно якої відповідно до інвентаризаційної справи станом на 29.12.2012 року будівництво за адресою: АДРЕСА_1 дозволено ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 110 від 27.01.1993 року. Договір на будівництво житлового будинку на правах приватної власності посвідчений 19 травня 1993 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р. № 2000. Право власності на будинок в БТІ не зареєстроване. З матеріалів інвентаризації проведеної станом на 25.07.2016 року спеціалістом «НМБТІ2ДОР» на зазначеній земельній ділянці розташовані: житловий будинок - А, житловою площею 47,9 кв.м, загальною площею 77,8 кв.м; шл/блок об.цеглою, гараж-Б, вбиральня-В, сарай-Г, сарай-Д, навіс-Е, навіс-Ж, теплиця-З, фундамент-І, колодязь-к, колонка-к1, ворота з хвірткою №1, огорожа №2-5.
Згідно спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Г.В., із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася позивач ОСОБА_3 , інших спадкоємців судом не встановлено.
Постановою приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Г.В від 05 жовтня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності за спадкодавцем на житловий будинок.
Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадщина вважалася прийнятою за умови, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
За нормами ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
На підставі ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.
Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Згідно зі ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5.
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони, та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.
На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.
Таким чином, з аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). До 19 січня 1996 року згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але не приєднані до них.
Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).
Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введений лише з 29.06.1998 року, тобто з набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 року № 121.
Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.
Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.
Як роз`яснено у п.6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.
Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Відповідно до п. 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та відповідно ст.16 ЦК України він обрав вірний спосіб захисту свого порушеного права.
За встановлених обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_2 у передбачений законом спосіб набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором на будівництво житлового будинку на правах приватної власності та відомостями з Комунального підприємства «Новомосковське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради», проте за життя не встиг оформити та зареєструвати своє право власності, при цьому державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, відсутність якої не може бути підставою позбавлення спадкоємців права на спадщину.
Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона прийняла спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла через відсутність державної реєстрації права власності збудованого житлового будинку за спадкодавцем, у зв`язку з чим за нею належить визнати право власності на спірний будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 .
У відповідності до ст. 133 ЦПК України, 1. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 2. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 3. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу.
На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивача.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 6-10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Ганна Василівна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом- задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку - А, загальною площею 77,8кв.м., житловою площею 47,9кв.м., допоміжної площі 25,1кв.м., площею літніх приміщень 4,8 кв.м; житлової прибудови - літ.А1, ганку з козирком, погрібу - літ.пг;, сходів; прибудови - літ.а; гаражу - літ.Б; оглядової ями; зливної ями; вбиральні - літ.В; сараю - літ.Г,Д; навісу - літ.Е,Ж; теплиці - літ.З; фундаменту - літ.І; колодязя - літ.к; колонки - літ.1; воріт з хвірткою № 1; огорожі №2, № 3, № 4, № 5,в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 .
Учасники справи:
- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складене 17 квітня 2020 року.

Суддя Д.І. Городецький