Справа № 521/945/20
Провадження №2/521/1689/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.,

при секретарі Шудра Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок Дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок Дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь суму матеріального збитку у розмірі 40910 гривень, 1500,00 гривень витрат пов`язаних з проведенням експертизи, суму моральної шкоди у розмірі 6000,00 грн. та судові витрати 840,80 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.01.2017 року водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Ніссан, державний номер НОМЕР_1 по вулиці Балківська у м.Одесі не витримав безпечну дистанцію та швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Рено» державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 .. Під час ДТП автомобілем позивача, на законних підствах керував ОСОБА_3 Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 08.02.2017 року відповідача визнано винним у скоєнні адмінстравного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності. Позивач зазначає, що діями відповідача йому завдано майнову шкоду у розмірі - 46910, 89 гривень, що підтверджується Звітом №4382 про визначення вартості матерального збитку, також ним сплачено вартість послуг експерта у розмірі 1500,00 гривень, що підтверджується платіжною квитанцією № Р24А374373093А48327 від 20.02.2018 року. В 2018 році Моторним (транспортним страховим бюро позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі - 6000,00 гривень, таким чином загальна варість майнової шкоди за вирахуванням виплаченого МТСБУ відшкодування становить 40910, 89 гривень. Оскільки до сьогодняшного дня позивач не отримав від відповідача ніякого відшкодування, він вимушений звернутися з даним позовом до суду. Крім того, внаслідок вищезазначених протиправних дій ОСОБА_2 позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає в виникненні стійкого стресового стану; порушення звичайного укладу життя і необхідності докладати додаткових значних зусиль для організації свого життя та задля відновлення попереднього стану; в перенесенні позивачем на протязі тривалого часу незручностей та позбавлення можливості користуватись своїм автомобілем, тоді як відповідач жодним чином на це не відреагував і усувати наслідки своїх неправомірних дій не намагався. Моральну шкоду оцінює в розмірі - 4000 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позовін вимоги підтримував з підстав викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача адвокат Скотар О.М. приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи «EasyCon», просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Адвокат обґрунтовував свої заперечення тим, що цивільна відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Європейський Страховий Союз», що підтверджується Полісом серії НОМЕР_3 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тому потерпілий повинен спочатку звернутися до страхової компанії заподіювача шкоди щодо відшкодування збитків, а уразі недостатності страхової виплати для повного відшкодування шкоди, звернутися до суду з позовом до відповідача про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Враховуючи розмір збитків, матеріальна шкода в повному обсязі покривається страховою сумою, тому відповідач ОСОБА_2 є неналежним відповідачем. Окремо адвокат звертав увагу, що як доказ заподіяння матеріального збитку у виді пошкодження автомобілю марки «Рено» р.н. НОМЕР_2 позивач посилається на Звіт №4382 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного ТЗ. Аналізуючи вказаний Звіт, адвокат вважає що він не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки не є належним доказом по справі. Зі Звіту вбачається, що замовлення на проведення оцінки було здійснене 19.02.2018, здійснено оплату за проведення даної оцінки 20.02.2018, про те оцінювач, який складав вказаний Звіт ( ОСОБА_4 ) зазначив, що огляд автомобіля проводився 31.01.2017, тобто більш ніж за 13 місяців до того, як фактично було здійснене замовлення та оплату проведення оцінки. З цих підстав вказаний доказ взагалі не можна приймати до уваги. Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 4000,00 гривень то на думку сторони відповідача така вимога є необгрунтованою та належним чином не підтвердженою, адже позивач вказує, що переніс страждання від тривалого невідшкодування заподіяної йому шкоди відповідачем, страховою компанією та МТСБУ. А також позивач вказує, що будучи літньою людиною відразу приїхав із свого місця проживання, що знахобиться у селі Піщана Балтського району Одеської області до міста Одеса з метою врегулювання документальних питань, пов`язаних з ДТП. Пошкодження автомобілю привело до тривалого стресу, пов`язаного з організацією ремонту автомобілю, відвідування СТО, також сталося напруження у відносинах між сином та позивачем, вони вимушені були відвідувати страхову компанію, МТСБУ та відповідача, але доказів на підтвердження вказаних тверджень позивач не надав, у зв`язку з чим йому слід відмовити і в цієї частині позову. Сторона відповідача подала заяву про відшкодування витрат відповідача ОСОБА_2 на правничу допомогу щодо представництва його інтересів під час розгляду справи у розмірі -5000,00 гривень. Сторона відповідача вважає, що судові витрати, які поніс відповідач у зв`язку з розглядом даної справи становлять витрати на правничу допомогу, яку було надано ОСОБА_2 адвокатом Скотарем О.М.

Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, які з`явилися до суду, приходить до висновку, що позовні вимоги щодо підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що 24 січня 2017 року о 08 годині 00 хвилин по вулиці Балківська в м.Одесі, за участю автомобілів «Ніссан» д/н НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_2 та автомобілю «Рено» д/н НОМЕР_2 , за кермом якого був ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна пригода.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2017 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень.

Сторонами не оспорюється, що згідно полісу серії НОМЕР_3 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільна правова відповідальність транспортного засобу «Ніссан» д/н НОМЕР_4 застрахована в ПрАТ «Європейський Старховий Союз».

Відповідно вказаного полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 100 000 грн.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 ЗУ „Про страхування).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов"язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч.1 ст.10 ЗУ „Про страхування").

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст.980 ЦК України).

Розрізняють добровільну і обов`язкову форми страхування (ст.5 ЗУ „Про страхування). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п.6 ч.4 ст.6 ЗУ „Про страхування"). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути стахувальником життя, здоров`я майна, або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов"язкове стархування) (ч.1 ст.999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст.7 ЗУ „Про страхування". До них п.9 ч.1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, ЗУ „Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ст.22 ЗУ „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Відповідно до ст.28 ЗУ „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана:

- з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

- з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

- з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

- з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст.29 вказаного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно ст. 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний:

- дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди;

- вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди;

- поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси;

- невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

У разі оформлення працівниками відповідного підрозділу Національної поліціївідповідних документів про дорожньо-транспортну пригоду вони також встановлюють та фіксують необхідні відомості щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності учасників цієї пригоди і сприяють представникам страховиків (МТСБУ) у проведенні огляду місця дорожньо-транспортної пригоди і транспортних засобів, причетних до неї.

Відповідно до ст.34 Закону страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Відповідно ст.35 вказаного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно ст.36 Закону Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з`єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ.

Якщо водії транспортних засобів скористалися правом, передбаченим пунктом 33.2 статті 33 цього Закону, страховик відшкодовує виключно шкоду, визначену статтями 29 та 30 цього Закону.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов`язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ).

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Відповідно до п.37.1.4 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду відступила від правової позиції ВСУ (постанова від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15), згідно з якою страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно вибирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, має право вимоги до винної особи про стягнення коштів в розмірі виплаченого ним відшкодування. ВС дійшов висновку, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги шляхом звернення з позовом до страховика, у якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Так, в постанові від 4 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц, викладені наступні висновки про правильне застосування норм права.

Стаття 1191 ЦК і стаття 38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК, стаття 27 Закону «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником в деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди.

Страховик зобов`язаний виплатити потерпілому страхове відшкодування замість заподіювача шкоди в передбаченому Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком заподіювача шкоди замість останнього. Сраховик набуває право зворотньої вимоги (регрес) до заподіювача шкоди на суму виплаченого відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК і 27 Закону «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди в деліктних зобов`язаннях в рамках виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, яке належить цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, в межах виплаченого йому страхового відшкодування (суброгация).

Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливо за умови, що згідно з цим договором або Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок по виплаті страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених в статті 37), або розмір збитку перевищує ліміт відповідальності і страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страховика обмежений різницею між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладення обов`язку по відшкодуванню шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування та сплатити страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик в разі виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, яка завдала шкоди. Тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування реалізує право вимоги, передбачений статтями 993 ЦК і 27 Закону «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, у якого заподіювача шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, оскільки цивільно-правова відповідальність автомобіля «Ніссан» д/н НОМЕР_4 на момент ДТП 24.01.2017 року була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз», то потерпілий ОСОБА_1 , повинен спочатку звернутися до СК заподіювача шкоди - ПрАТ «Європейський страховий союз», щодо відшкодування збитків, а у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, звернутися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Стороною позивача не спростовано, що після ДТП ОСОБА_1 не звертався до Страховика ПрАТ «Європейський Страховий Союз» з заявою про виплату страхового відшкодування.

Документами підтверджується що ОСОБА_1 звертався до Моторного (транспортного) бюро щодо виплати завданої йому матеріальної шкоди.

Як вбачається з листа №3. 1-05/15695 від 17.05.2018 Моторне ( транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) розглянуто справу щодо відшкодування шкоди заподіяної ОСОБА_1 в ), в результаті ДТП, яка мала місце 24.01.2017 рокку за участю транспортного засобу RENAULT з номерним знаком НОМЕР_2 та повідомляє наступне. Відповідно до порядку повернення гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах шляхом врегулювання страхових випадків, приймаючи до уваги гранічні суми затверджені рішенням Президії МТСБУ від 22.03.2018 року (протокол № 418/2018), МТСБУ прийняло рішення про виплату ОСОБА_1 відшкодування шкоди в розмірі - 6000,00 гривень. Доплата буде проводитися у випадку, якщо ПрАТ «Європейський Страховий Союз» буде визнано у встановленому законом порядку банкрутом та коштів та майна страховика не вистачить для задовлення вимог, що буде підтверджено затвердженим Господарським судом ліквідаційним балансом страховика.

Стороною позивача не підтверджено, що після 17.05.2018 року, тобто після отримання частини страхового відшкодування у розмірі 6000, 00 гривень, ОСОБА_1 до Моторного ( транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) звертався з питаннями щодо доплати відшкодування шкоди, завданої внаслідок зіткнення автомобілів «Ніссан» д/н НОМЕР_4 та автомобілю «Рено» д/н НОМЕР_2 .

З цих підстав, в частині стягнення матеріальних збитків, спричинених внаслідок ДТП позивачу слід відмовити, як заявлених передчасно у зв`язку з не зверненням до страховика ПрАТ «Європейський Страховий Союз» або у визначених законом випадках до МТСБУ.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків.

Поняття моральної (немайнової) шкоди й порядок її відшкодування визначаються ст.23 ЦК. Підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових (стст.386, 396 ЦК), особистих немайнових (ст.280 ЦК) прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом (ст.611 ЦК), прийняття неправомірних рішень, а також дій чи бездіяльності органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ст.1167 ЦК), заподіяння каліцтва, іншого ушкодження здоров`я або смерті особи (ст.1168 ЦК) тощо. Моральна шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Незалежно від наявності вини відшкодовується шкода у випадках, передбачених ч.2 ст.1176 ЦК України.

Судом встановлено, у зв`язку з ДТП, пошкодженням автомобіля, позивач втратив душевний спокій, нервував та, переживав, на тривалий час позбавлений засобу пересування, а тому визначає суму грошової компенсації за спричинені моральні страждання в сумі 4000 гривень.

Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру завдолених позовних вимог. Судом відмовлено у задоволені позову щодо відшкодування матеріальної шкоди та задоволено позовні вимоги щодо моральної шкоди у розмірі 4000, 00 гривень. Таким, чином враховуючи що судом задоволено вимоги в частині стягнення моральної шкоди, а позивачем при пред`явленні позову сплачено судовий збір у мінімальному розмірі, тому суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі - 840 гривень 80 копійок.

Ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що привела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення до справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Відповідно до частини 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів( договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила відповідну заяву. Враховуючи вищевикладене, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат:1) їх дійсність;2) необхідність;3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до пунктів 1,2,4,5,6,12 частини третьої ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності; рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони.

Судом встановлено, що 14.04.2020 між адвокатом Скотарем О.М., який займається адвокатською діяльністю на підставі на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 000313 від 10.10.2018 року та Відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір про надання правничої допомоги № 01/14/04/20 згідіно якого ОСОБА_2 надається правова допомога у вигляді представництва його інтересів у цивільній справі № 521/945/20, що розглядається у Малиновському районному суді міста Одеси за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Згідно Додаткової угоди №1 до Договору № 01/14/04/20 від 14.04.2020, сторони домовилися проте, що що перед початком представництва, ОСОБА_5 ОСОБА_2 ) здійснює оплату послуг Виконавця (авансовий платіж), передбачених п.1.2. Договору у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень, а також виходячи із необхідних об`ємів робіт, подальша оплата послуг та строки такої оплати визначається за загодою Сторін, про що скалдається акт виконаних робіт за підписом Сторін. Також відповідно до Акту № 01/14/04/20 прийому-передачі наданих послуг представник Виконавця і Замовник, уклали акт про те, що Виконавець надав послуги згідно Договору № 01/14/04/20 від 14.04.2020, а Замовник оплатив такі послуги. На підтвердження оплати таких послуг суду надано платіжне доручення(квитанція) № Р 24А753831920 А15390 від 14.04.2020.

При цьому суду не надано Детальний опис виконаний робіт і наданих послуг та їх вартості, згідно з яким сторони проставлянням свого підпису під цим документом підтверджують, що Адвокат надав Клієнту наступну правничу допомогу у зв`язку із представництвом його прав та інтересів.

Відсутність документального розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. Суд відмовляючи у завдоленні вимог про відшкодування витрат, враховує правила ЦПК України, де передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат:1) їх дійсність;2) необхідність;3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до пунктів 1,2,4,5,6,12 частини третьої ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності; рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Керуючись ст.ст. 15, 22, 23, 999, 1166, 1167, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 4, 5, 12, 13, 77, 79-81, 89, 92, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок Дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 4000 (чотири тисячі) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 840 гривень 80 копійок (вісімсот сорок) гривень 80 копійок суму сплаченого судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про стягнення на його користь з позивача ОСОБА_2 5000 (п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками процесу до Одеського апеляційного суду в тридцятиденний термін. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15 липня 2020 року.

Головуючий: І.О. Поліщук