Дата документу 06.07.2020
Справа № 501/1222/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Чорноморськ Одеської області

Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

Головуючого-судді - Смирнова В.В.,

за участю секретаря судового засідання Кочкіної О.В.,

розглянувши у спрощеному порядку в залі суду в місті Чорноморськ цивільну справу № 501/1222/17

за позовом ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1

до

відповідача: Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, місце знаходження: Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, буд. 33

третя особа: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

третя особа: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

предмет та підстави позову: про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно,

учасники справи - не з`явилися

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

ВСТАНОВИВ:

І. виклад позиції позивача та відповідача.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ВК ЧМР Одеської області, треті особи - ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визначення права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що на праві часткової власності позивачу ОСОБА_1 за договором дарування від 19.06.1997 року належить Ѕ частина житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та від 11.04.2000 року видано свідоцтво на право власності на 66/100 частку житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно дозволу Іллічівського голови від 29.11.2005 року позивач ОСОБА_1 , надано дозвіл на проектування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , та в деяких документах зазначено АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 . В період з 2006 року по 2011 рік позивач ОСОБА_1 здійснювала будування прибудови та інші супутні роботи по ремонту за свої власні кошти.

З метою визнання права власності на свою реконструйовану частку, яка знаходиться в користуванні позивача, ОСОБА_1 змушена звернутись до суду та просить суд:

Визнати право власності на добудову за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ;

Виділити в натурі частку житлового будинку, що належить позивачу ОСОБА_1 , із подальшим об`єднанням із добудовою (прибудовою) у самостійний об`єкт нерухомого майна.

Представник відповідача надав до суду заперечення на позов, просить суд відмовити в задоволенні позову, та проводити слухання справи за відсутності представника відповідача (а.с. 28-33).

Представник третіх осіб надав до суду заперечення на позов, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 55-56).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник відповідача надав до суду заперечення на позов, просить суд відмовити в задоволенні позову, та проводити слухання справи за відсутності представника відповідача (а.с. 28-33).

Представник третіх осіб надав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 52).

Представник третіх осіб надав до суду заперечення на позов, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 55-56).

Позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 63).

Третя особа ОСОБА_6 надав до суду заяву про відкладення слухання справи (а.с. 63).

Представником третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_7 надано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 76).

Представником позивача ОСОБА_8 надано до суду заяву про відкладення слухання справи (а.с. 80).

Представником позивача ОСОБА_8 надано до суду заяву про відкладення слухання справи з врегулюванням спору мирним шляхом (а.с. 87).

Представником третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_7 надано до суду заяву про відкладення слухання справи в зв`язку з відпусткою (а.с. 99).

У судове засідання сторони не з`явились, про день, час, місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяви про відмову в задоволенні позову та розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 123-126, 132-135, 138).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

23.06.2017 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області відкрито провадження по справі (а.с. 26).

17.02.2020 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с. 137).

Відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб"з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. постановою КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 р. на усій території України карантин, заборонивши: відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Крім того, 11.03.2020 року Рада суддів України звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін. Також Рада суддів України просить громадян утриматися від відвідин суду, якщо у них є ознаки будь-якого вірусного захворювання.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 32 цього Закону обмежувальні протиепідемічні заходи встановлюються місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування за поданням відповідного головного державного санітарного лікаря у разі, коли в окремому населеному пункті, у дитячому виховному, навчальному чи оздоровчому закладі виник спалах інфекційної хвороби або склалася неблагополучна епідемічна ситуація, що загрожує поширенням інфекційних хвороб. Обмеженням підлягають ті види господарської та іншої діяльності, що можуть сприяти поширенню інфекційних хвороб.

Отже, виникла на теперішній час ситуація, не передбачає можливість проведення відкритих судових засідань, суд прийшов до висновку щодо проведення слухання справи в спрощеному порядку без виклику сторін.

Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Згідно реєстраційного посвідчення від 07.08.1997 року власником 1/2 частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зазначено власником ОСОБА_1 (а.с. 8).

Відповідно договору дарування будинку від 19.06.1997 року ОСОБА_1 прийняла вдар Ѕ частку житлового буднику АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Згідно рішення № 104 від 25.02.1999 року Іллічівської міської ради Виконавчого комітету передано у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 а ОСОБА_1 , загальною площею 0,037 га, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с.10).

Відповідно державного акту на право приватної власності, ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,037 га, реєстровий номер АДРЕСА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-14)

Згідно свідоцтва на право власності від 11.04.2000 року, ОСОБА_1 належить 66/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за рішенням ВК ІМР № 54 від 11.04.2000 року (а.с.15-17).

Відповідно технічного паспорту від 14.11.2012 року на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 частки зазначено ОСОБА_1 , 17/100 частки ОСОБА_2 , та 17/100 частки ОСОБА_3 (а.с. 18-21).

V. Оцінка Суду.

Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. (ст. 358 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 364 Цивільного кодексу України, співвласник мас право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. А згідно ч. 5 ст. 376 цього Кодексу на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВССУ №6 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" право власності у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом.

Факт того, що спірна прибудова є самочинним будівництвом, тобто побудована без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, є встановленим, про що зазначає сам позивач у своїй заяві.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму ВССУ №6 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинного збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК та з урахуванням роз`яснень, наданих у п. 7 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування".

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВССУ №6 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" не може бути застосовано правила ст. 376 ЦК України при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо).

Згідно п. 27 Постанови Пленуму ВССУ №6 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв`язку із цим положення частини п`ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об`єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91.

Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Окрім цього, вирішуючи справи про самочинне будівництво (нове будівництво, реконструкцію зі зміною площі та зайняттям земельної ділянки, прибудови, надбудови) об`єкта нерухомості, здійснене у разі відмови у видачі документів, які надають право виконувати будівельні роботи (повідомлення про початок будівельних робіт, реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт, видача технічних умов, видача вихідних даних тощо), але з додержанням державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів і порядку розгляду цих питань, суд має врахувати, що відмова у наданні дозвільних документів може бути оскаржена до суду заінтересованою особою у порядку адміністративного судочинства. Якщо такі дії в судовому порядку не оскаржено, це не є підставою для відмови в позові, проте суд при розгляді справи має дати правову оцінку такій відмові (п. 20 постанови Пленуму ВССУ).

Згідно п. 21 Постанови пленуму ВССУ, при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29 - 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Проект не є належно затвердженим за умови відсутності погодження архітектурно-планувальної частини проекту місцевим органом містобудування та архітектури і позитивного висновку державної експертизи у випадку, коли її проведення є обов`язковим (стаття 7Закону України «Про архітектурну діяльність», стаття 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність (абзац 3 п.22 Постанови).

Втім, на порушення вищевказаних положень законодавства, позивач не надав суду належних та допустимих доказів наявності у нього належного дозволу та належно затвердженого проекту на спірне будівництво.

Розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв`язку із цим положення частини п`ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу.

Відповідного правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 18 квітня 2019 року (справа № 306/2140/17).

Як установлено судом, позивач фактично просить визнати право власності на прибудову яка було самочинно збудовано до будинку, тобто на об`єкти, які є приналежністю до головної речі (будинку).

Отже, на такі об`єкти не можна визнати право власності в судовому порядку на підставі ст. 376 ЦК України.

Прийняття в експлуатацію вказаних об`єктів нерухомості має здійснюватися в позасудовому порядку відповідно до чинних нормативно-правових актів у галузі будівництва (зокрема, відповідно до Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 03 липня 2018 року № 158), інакше свідчитиме про те, що суд замінив собою органи державної влади, що уповноважені на здійснення оформлення права власності на нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_1 просить визнати право власності на прибудову згідно ст. 376 ЦК України, правила якої у даному випадку не можуть бути застосовані, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись: 331, 376 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 5, 7, 9-13, 81, 89, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконкому Чорноморської міської ради, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення права власності на самочинно збудоване нерухоме майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19).

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: Виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області, місце знаходження: Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, буд. 33.

Третя особа: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

Третя особа: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області В.В. Смирнов.