Головуючий суду першої інстанції Кирильчук О.І.
Провадження № 22-ц/812/1143/20 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року м. Миколаїв Справа № 489/2221/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М.. Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача - Капінуса ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРУМ КАПІТАЛ» (далі ТОВ «ЦЕНТРУМ КАПІТАЛ») на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Кирильчука О.І., приміщенні цього ж суду, за заявою ОСОБА_3 про забезпечення її позову до ТОВ «ЦЕНТРУМ КАПІТАЛ», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТОЛІЙ» (далі - ТОВ «КАПІТОЛІЙ») та Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, про визнання недійсним договору іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

20 травня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ТОВ «ЦЕНТРУМ КАПІТАЛ», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «КАПІТОЛІЙ», Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, в якому просила визнати недійсним іпотечний Договір з усіма додатками, укладений 29 жовтня 2007 року між ТОВ «КАПІТОЛІЙ» та ТОВ «Український промисловий Банк», правонаступником якого є ТОВ «ЦЕНТРУМ КАПІТАЛ» та зареєстрований в реєстрі за № 2893; скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку № 35982440 та зобов`язати Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно припинення іпотеки майна, посилаючись на те, що відповідачем заявляються майнові вимоги на нерухому власність, що належить їй на праві приватної власності та на момент придбання якої в державних реєстрах була відсутня інформація щодо наявності обтяжень на відповідне майно, про що свідчать додані до позовної заяви письмові докази. Між позивачем та відповідачем не було вчинено жодного правочину, усного чи письмового, в тому числі не укладалися кредитні договори та договори щодо забезпечення кредиту шляхом обтяження нерухомого майна, а тому вимога відповідача щодо звернення стягнення на нерухоме майно, що належить позивачу, є протизаконною та такою що порушує права позивача.

Разом із позовною заявою ОСОБА_3 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам Державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 , яка належить її на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 06 березня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 501.

Доводи заяви про забезпечення позову обґрунтовано тим, що в квітні 2020 року позивачем отримано копію повідомлення-вимоги від ТОВ «ЦЕНТРУМ КАПІТАЛ» про усунення порушення шляхом виконання порушеного зобов`язання, а саме шляхом погашення заборгованості за кредитним договором на відкриття відновлювальної кредитної лінії № 22/КВ-07 від 29 жовтня 2007 року в порядку ст.ст. 35, 37, 38 Закону України «Про іпотеку», якими відповідач вимагає від ТОВ «КАПІТОЛІЙ» у не менш ніж тридцятиденний строк усунути порушення шляхом виконання порушеного зобов`язання, а саме шляхом погашення заборгованості за зазначеним кредитним договором в загальній сумі 114 125 626 грн. 19 коп. У вимогах відповідач зазначає, що у разі невиконання ТОВ «КАПІТОЛІЙ» вимог, несплати суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором, ТОВ «ЦЕНТРУМ КАПІТАЛ» буде змушене скористатись своїм правом іпотекодержателя та звернути стягнення на предмет іпотеки, до складу якого крім інших, входить і квартира АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить позивачу.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_3 до ТОВ «ЦЕНТРУМ КАПІТАЛ», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «КАПІТОЛІЙ» та Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, про визнання недійсним договору іпотеки, прийнято до розгляду та справу призначено до розгляду.

Того ж дня Ленінським районним судом м. Миколаєва заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено в повному обсязі. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, державним реєстраторам заборонено вчиняти реєстраційні дії щодо вказаної квартири.

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «ЦЕНТРУМ КАПІТАЛ», посилаючись на її необґрунтованість та незаконність, порушення судом норм процесуального права, просило скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Доводи скарги обґрунтовано тим, що суд вирішуючи питання про забезпечення позову, не взяв до уваги інтереси відповідача, які можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову, та в порушення приписів ч. 8 ст. 153 ЦПК України не вирішував питання щодо зустрічного забезпечення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суд першої інстанції в мотивувальній частині обмежився лише абзацом, в якому зазначає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню та не вказує при цьому жодної підстави, чому суд дійшов такого висновку та не зазначає, в чому полягає розумність, обґрунтованість та адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову. Отже, за думкою скаржника, в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції взагалі не вказано підстав та висновків суду, чому суд прийняв рішення про задоволення заяви про забезпечення позову заявника та жодним чином не дослідив необхідність забезпечення позову, не встановив підстав, які унеможливлять виконання рішення суду у випадку не вжиття заходів забезпечення позову.

Суд в оскаржуваній ухвалі не навів доводів заявника (позивача) щодо необхідності застосування декількох заходів забезпечення позову, а саме накладення арешту та заборони державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаної квартири, послався на норми процесуального права, які передбачають забезпечення позову, однак, не перевірив та не навів в оскарженій ухвалі мотивів щодо співмірності із заявленими вимогами та необхідності застосування вказаних заходів забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частина 1 ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Таким чином, положення ч. 1 ст. 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 7 ст. 319 ЦК України встановлено, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Із матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між нею та ОСОБА_4 огли 06 березня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельяновою Н.В. та зареєстрованому в реєстрі за № 501.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо вказаної квартири, право власності позивача на цю квартиру було зареєстровано 06 березня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу, а 17 березня 2020 року відбулася реєстрація обтяження цієї нерухомості на підставі внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 29 жовтня 2007 року, який забезпечує кредитне зобов`язання ТОВ «КАПІТОЛІЙ».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є порушення норм процесуального права або неправильне застосування судом норм матеріального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону оспорювана ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно із роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 просила визнати недійсним іпотечний договір з усіма додатками, який укладений 29 жовтня 2007 року між ТОВ «КАПІТОЛІЙ» та ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ТОВ «ЦЕНТРУМ КАПІТАЛ» та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку та зобов`язати Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради зареєструвати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно припинення іпотеки майна.

За вказаним договором в іпотеку передавалися майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено в багатоквартирному житловому будинку з громадським торговим центром по АДРЕСА_2 .

В подальшому будівництво багатоквартирного будинку, в якому побудовано АДРЕСА_3 квартир, до числа яких входить 1 квартира позивача, завершено та визначена адреса будинок АДРЕСА_4 .

Суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, та забороною державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо вказаної квартири.

Проте колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права та доводи заявника.

Так, суд не мотивував, яким чином ймовірне рішення суду про задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки 2007 року впливатиме на права та обов`язки позивача щодо її прав на квартиру.

При цьому наявність самого по собі позову про визнання недійсним договору іпотеки не стороною цього договору не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову через арешт на квартиру АДРЕСА_1 , та заборону державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо вказаної квартири.

Отже є помилковим висновок місцевого суду про співмірність позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки від 29 жовтня 2007 року та запропонованими способами забезпечення позову.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відтак обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із предметом спору.

За таких обставин оскаржуване судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Ураховуючи, що при вирішенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, оскаржуване судове рішення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Між тим це не перешкоджає позивачу звернутися з аналогічною заявою про забезпечення позову при наявності доказів наміру або дій відповідача, які б могли істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРУМ КАПІТАЛ» задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року скасувати та прийняти нове судове рішення.

У задоволені заяви ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову накладенням арешту на квартиру АДРЕСА_1 та забороною державним реєстраторам та органам Державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цього нерухомого майна відмовити.

Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст п останови складено 15 липня 2020 року.