КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/4298/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8983/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бесараб Наталії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2019 року у складі судді Ковбеля М.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом визнання недійсним рішенням виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась у суд із позовом до Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом визнання недійсним рішення виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 згідно державного акту на право приватної власності на землю від 03 лютого 1999 року виготовлено на підставі рішення Іванковичівської сільської ради від 08 вересня 1998 року належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,185 га по АДРЕСА_1 , на якій було зведено житловий будинок, який у 2018 році позивачка вирішила ввести в експлуатацію та здійснити державну реєстрацію права власності на будинок.

У січні 2018 року в Державному земельному кадастрі було зареєстровано технічну документацію із землеустрою щодо присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці :01:009:1366із встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості.

02 березня 2018 року рішенням № 39964758 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень було відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, оскільки нерухоме майно зареєстровано за іншою особою, а саме ОСОБА_2 .

Значено, що на адвокатські запити було отримано відповіді з яких з`ясувалось, що рішенням № 47 від 11 вересня 2004 року виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради розглядалось питання «Про Прийняття в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 , однак прийняте рішення було про «Визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Вказаним рішенням було порушено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим остання не має можливості здійснити державну реєстрацію свого права власності на вказану земельну ділянку, яка належить їй на праві приватної власності згідно з Державним актом про право власності на землю від 03 лютого 1999 року та здійснити введення в експлуатацію та реєстрацію права власності на збудований житловий будинок на цій земельній ділянці.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом визнання недійсним рішенням виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради - закрито у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі адвокат Бесараб Н.В. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи,, вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскільки рішення № 47 від 11 вересня 2004 року виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради порушує право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , то це спір повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства і не може бути прийнятий до розгляду судом адміністративної юрисдикції, оскільки не відноситься до такої.

Учасники справи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку про причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка звернулась до суду з вимогами про відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом визнання недійсним рішенням виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради від 11.09.2004 року з посиланням на те, що вказаним рішення було порушено право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим ОСОБА_1 не має можливості здійснити державну реєстрацію свого права власності на вказану земельну ділянку, яка належить їй на праві приватної власності згідно з Державним актом про право власності на землю від 03 лютого 1999 року та здійснити введення в експлуатацію та реєстрацію права власності на збудований житловий будинок на цій земельній ділянці.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга зазначеної статті).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (частина перша, пункт 1 частини другої статті 17 КАС України).

Пункт 7 частини першої статті 4 КАС України визначає, що суб`єкт владних повноважень - це, зокрема, орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Для розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних та інших справ недостатньо застосування виключно формальних критеріїв - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин і предмета спору. Для правильного вирішення питання про юрисдикцію суду визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Так, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічний висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17).

Отже, у публічно-правовому спорі сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні: одна зі сторін - суб`єкт владних повноважень - виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Зазначені функції суб`єкт владних повноважень має виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Позивач заявив вимоги про відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом визнання недійсним рішенням виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради, через те, що, на її думку, відбулося порушення право власності на нерухоме майно іншими особами, за якими було зареєстровано домоволодіння за іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Таким чином, позовні вимоги про відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом визнання недійсним рішенням виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради, які заявлені у рамках спору, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, крім того, цим позовним вимогам передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема оскарження рішення виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради шляхом визнання його недійсним, оскільки воно, як вважає позивач, порушує його права, як власника цього нерухомого майна, а тому, на думку колегії, спір не є публічно-правовим і з огляду на суб`єктний склад має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду у постановах від 21 та 28 листопада 2018 року (справи № 530/212/17 та № 823/1508/16 відповідно), від 5 грудня 2018 року (справа № 815/2072/17).

Справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за умови відповідності складу сторін спору нормам цивільного чи господарського процесуального законодавства підвідомчі судам загальної юрисдикції.

Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак, вищевказаних вимог закону та правового висновку Верховного Суду місцевий суд не врахував, усіх обставин справи належним чином не дослідив та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

За таких обставин, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Бесараб Наталії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення з урахуванням положень п. 3 розділу ХІІ перехідних положень ЦПК України.

Повне судове рішення складено 10 липня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: