Справа № 541/1117/20
Провадження № 2/541/733/2020
У Х В А Л А

07 липня 2020 року м.Миргород

Суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Городівський О.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором,

установив:

15 червня 2020 року позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 18 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху, так як позивачем не були дотримані вимоги ст. 177 ЦПК України, а саме не сплачено судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок за подання до суду позовної заяви майнового характеру і надано строк 5 днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків.

Копію ухвали про залишення заяви без руху невідкладно було направлено за вказаною в позовній заяві адресою позивача ( АДРЕСА_1 ), яка вказана у вступній частині позовної заяви, 19.06.2020 року за №541/1117/2011540/2020 рекомендованим листом з повідомленням , який 03.07.2020 року повернувся на адресу суду з відміткою - «за закінченням встановленого строку зберігання».

06 липня 2020 року позивачем замість надання квитанції про сплату судового збору в розмірі 840,80 гривень, була надана «заява на ухвалу суду від 18.06.20р.», в якій він не погоджується з ухвалою суду від 18 червня 2020 року про залишення позовної заяви без руху та просить відкрити провадження за його позовом у тому вигляді «як є», наголошуючи на тому, що суддя перешкоджає у доступі до правосуддя.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство в Україні здійснюється, зокрема, на засадах верховенства права, змагальності сторін, диспозитивності, пропорційності, неприпустимості зловживання процесуальними правами, обов`язковості судового рішення. Суворе та неухильне дотримання зазначених принципів є запорукою досягнення завдань цивільного судочинства, що превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Відкриття провадження по справі позовного провадження є визначальною стадією судового процесу і може здійснюватись судом лише у випадку відповідності поданої позовної заяви вимогам, визначеним процесуальним законом. За змістом ст. 185 ЦПК України у випадку встановлення суддею невідповідності поданої позовної заяви вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, він постановляє ухвалу про залишення такої заяви без руху, яка з огляду на засади обов`язковості судових рішень є обов`язковою для позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України наслідки, пов`язані з невиконанням вимог такої ухвали суду, несе сторона позивача.

Прецедентнии є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

Суд також зазначає, що Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при зверненні до суду, подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 22.05.2019 року у справі № 705/5060/18.

Отже, залишаючи позовну заяву без руху, ОСОБА_1 повідомлявся у встановленому законом порядку про обов`язок виправити недоліки вказаної позовної заяви, а саме сплатити судовий збір у розмірі 840 гривень 40 копійок. Протягом встановленого строку позивач диспозитивно розпорядився своїм правом щодо усуненя недоліків позовної заяви, надавши до суду «заяву на ухвалу від 18.06.20 р.» зміст якої спрямований на незгоду з процесуальним рішенням суду.

Суддя робить висновок про те, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, судовий збір не сплачено, тому позовна заява підлягає поверненню.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч. 7 ст.185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст.ст. 175, 185 ЦПК України, -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором повернути позивачу у зв`язку з не усуненням її недоліків, які перешкоджають відкриттю провадження у даній справі.

На підставі ч.1 ст. 354 та п .3 Прикінцевих положень ЦПК України (в ред. від 02.04.2020 року) ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області та протягом строку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя: О. А. Городівський