КИЇВСЬКИЙАПЕЛЯЦІЙНИЙСУД
Справа №760/5392/20
Апеляційне провадження №22-ц/824/7709/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Лівінського С.В., Суханової Є.М., із участю секретаря Потоцької О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року у справі за позовом фізичної особи-підпрємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

26 лютого 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, де просила стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за договором про надання послуг у розмірі 87 000,00 грн. основного боргу, 358 650,00 грн.- штрафу, 226,00 грн. - інфляційних втрат, 597, 60 грн. - 3 % річних.

Разом з тим, 26 лютого 2020 року позивачка звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, де просила накласти арешт на грошові кошти відповідача, які містяться на її рахунках в банківських установах України, а також зареєстровані на праві власності знаки для товарів та послуг «Дипломат» ( свідоцтво на знак для товарів і послуг №269412 від 10.01.2020, свідоцтво на знак для товарів і послуг №269413 від 10.01.2020, свідоцтво на знак для товарів і послуг №269414 від 10.01.2020 ) в межах ціни позову, що складає 446 473,60 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що заборона відповідачу вчиняти дії щодо коштів які перебувають на її рахунках та арешту її майнових прав на об`єкти інтелектуальної власності сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді та у разі задоволення позову - забезпечить можливість його виконання.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

На обґрунтування постановленої ухвали місцевий суд зазначив, що дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявником не обґрунтована, зазначені у заяві обставини суд не вважає достатніми для ствердження, що внаслідок невжиття забезпечення позову у спосіб, запропонований позивачем, може бути утруднене виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Виходячи з поданих матеріалів, суд не вбачає достатнього обґрунтування для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки в заяві відсутня конкретна інформація щодо наявності у відповідача будь-яких рахунків у банках, та відсутні докази наявності ризиків відчуження відповідачем знаків для товарів та послуг.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при її постановленні.

Просить ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року про забезпечення позову скасувати та ухвалити постанову якою заяву позивача задовольнити та накласти арешт на грошові кошти відповідача в межах ціни позову, що складає 446 473, 60 грн., та зареєстровані на праві власності знаки для товарів та послуг.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За заявою сторони у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, суд може вжити заходів забезпечення позову у порядку та з підстав, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та ( або ) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються.

Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку.

Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії.

Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, можуть бути передані приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 26 лютого 2020 року звернулася до суду із названим позовом, де просила стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за договором про надання послуг з обслуговування заходу №1712-2019-1 у розмірі 87 000,00 грн. основного боргу, 358 650,00 грн. - штрафу, 226,00 грн. - інфляційних втрат, 597, 60 грн. - 3 % річних. ( а.с.1-4 ).

Разом з позовною заявою позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 , які містяться на її рахунках в банківських установах України, а також на зареєстровані на праві власності знаки для товарів та послуг «Дипломат» в межах ціни позву, що складає 446 473,60 грн.( а.с. 7-9 ).

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено ( а.с. 21-22 ).

Відмовляючи у вжитті заходів забезпе6чення позову, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю дотримався вимог ст.ст. 149-154 ЦПК України, положень постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Також, з точки зору апеляційного суду, місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки заявником не обґрунтовано необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову, зазначені у заяві обставини є недостатніми для ствердження, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, відсутня інформація щодо наявності у відповідача рахунків у банках та наявності ризиків відчуження відповідачем знаків для товарів та послуг.

Відтак, доводи апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість ухвали, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при її постановленні, зокрема, ст.ст. 149-151 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді другої інстанції.

Інші мотиви, зазначені в апеляції, зокрема, про те, що ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову зможе утруднити виконання рішення суду, про помилковість посилання суду на відсутність інформації щодо рахунків відповідача, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не відповідають дійсності та не спростовують висновок суду першої інстанції про необґрунтованість поданої заяви.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, судове рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року у справі за позовом фізичної особи-підпрємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.В. Лівінський

Є.М. Суханова