КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/7235/2020 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» (далі - уповноважена особа ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк»), в якому просив суд зобов`язати відповідача внести його вимогу як кредитора до списку акцептованих вимог кредиторів в ПАТ «Український професійний банк» для її задоволення та відшкодування коштів.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16 березня 2015 року між ним та ПАТ «Український професійний банк» було укладено договір банківського вкладу «Лояльний» № 332942, особовий рахунок НОМЕР_1 , рахунок нарахованих процентів НОМЕР_3, відповідно до якого ним було внесено 81 000,00 грн на вкладний рахунок. Після того як банк було віднесено на підставі постанови Правління НБУ від 28 травня 2015 року № 348 до неплатоспроможних, позивач двічі, а саме: 1 липня та 15 грудня 2015 року звертався до відповідача з заявами про включення договору банківського вкладу з виплатою усієї суми у розмірі 81 000,00 грн до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Український професійний банк», однак 25 грудня 2015 року відповідач повідомив позивача листом, що його вимоги як кредитора не можуть бути включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Український професійний банк» у зв`язку з пропуском визначеного законом строку для пред`явлення цих вимог.

Позивач вважає, що невнесення його вимоги до переліку реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію, порушує його законні права, встановленні статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та без належних правових підстав позбавляє його грошових коштів, які належать йому на праві власності.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Зобов`язано уповноважену особу ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк» внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Український професійний банк», включивши до нього грошові вимоги ОСОБА_1 за договором банківського вкладу «Лояльний» № НОМЕР_2 , особовий рахунок НОМЕР_1 , рахунок нарахованих процентів НОМЕР_3 від 16 березня 2015 року

Стягнуто з уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

У задоволення решти вимог позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містить обмежень щодо подання заяв про внесення до реєстру акцептованих вимог кредиторів раніше строку розміщення інформації про початок процедури ліквідації банку, а тому грошові вимоги позивача мають бути включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Український професійний банк».

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального і неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позову.

Як на підставу своїх вимог посилається на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не має обмежень щодо подання заяв про внесення до реєстру акцептованих вимог кредиторів раніше строку розміщення інформації про початок процедури ліквідації банку, а лише встановлює наслідки пропуску строку. На переконання відповідача, оскільки спеціальним законом встановлено присічний строк протягом якого кредитори можуть подати свої вимоги до банку, а не будь-який інший строк, то всі вимоги кредитора, які направлені уповноваженій особі ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк» поза межами цього строку були правомірно відхилені. Вимоги кредиторів банку приймалися в період з 3 вересня 2015 року до 5 жовтня 2015 року включно, однак позивач не дотримався передбаченого Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тридцятиденного строку для звернення із заявою про включення її до реєстру акцептованих вимог кредиторів, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відзив позивача на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 16 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Український професійний банк» було укладено договір банківського вкладу «Лояльний» № 332942, особовий рахунок НОМЕР_1 , рахунок нарахованих процентів НОМЕР_3, відповідно до якого позивачем було внесено 81 000,00 грн на вкладний рахунок строком на 12 місяців плюс один день за процентною ставкою 24,50 % річних (а.с. 14-15).

28 травня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято Постанову № 348 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних», на підставі чого Виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення № 107 від 28 травня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «УПБ», згідно з яким з 29 травня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ» Пантіну Л.О. Тимчасову адміністрацію було запроваджено строком на три місяці: з 29 травня 2015 року по 28 серпня 2015 року включно (а.с. 49-52).

11 липня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про включення договору банківського вкладу з виплатою усієї суми у розмірі 81 000,00 грн до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Український професійний банк» (а.с. 16-17).

На підставі Постанови Правління Національного банку України № 562 від 28 серпня 2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Український професійний банк» Виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення № 158 від 28 серпня 2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УПБ» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «УПБ» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб відповідну до Плану врегулювання, з 31 серпня 2015 року по 30 серпня 2017 року, призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Український професійний банк» Пантіній Л.О. (а.с. 53-55).

Рішеннями Виконавчої дирекції ФГВФО за № 1556 від 18 серпня 2016 року, № 3406 від 7 серпня 2017 року, № 5462 від 21 грудня 2017 року, № 2306 від 20 серпня 2018 року, № 1640 від 8 липня 2019 року продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Український професійний банк» строком до 30 серпня 2020 року включно (а.с. 56-60).

Як встановлено судом, на виконання вимог пункту 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в газеті «Голос України» № 162 (6166) від 3 вересня 2015 року було опубліковано відомості про ліквідацію ПАТ «Українській професійний банк», вимоги кредиторів приймалися з 3 вересня по 5 жовтня 2015 року включно (а.с. 61).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, позивач окрім звернення до відповідача 11 липня 2015 року, повторно звертався до нього 15 грудня 2015 року із заявою про включення його вимог за договором до реєстру акцептованих вимог кредиторів (а.с. 18-19).

Однак, 25 грудня 2015 року уповноважена особа ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк» повідомила позивача, що його вимоги як кредитора не можуть бути включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Український професійний банк» у зв`язку з пропуском визначеного законом строку для пред`явлення цих вимог (а.с. 20).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закону № 4452-VI) метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини третьої статті 12 Закону № 4452-VI виконавча дирекція Фонду у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами, зокрема, визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 4452-VI протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб - вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебігу ліквідаційної процедури (частина четверта статті 49 Закону № 4452-VI).

Згідно із частиною першою статті 49 Закону № 4452-VI Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Отже, про свої вимоги до банку кредитор зобов`язаний заявити у межах 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку.

Разом з тим Закон № 4452-VI не містить обмежень щодо подання заяв про внесення до реєстру акцептованих вимог кредиторів раніше строку розміщення інформації про початок процедури ліквідації банку.

Вказане узгоджується з пунктом 3 частини першої статті 48 Закону № 4452-VI, згідно з яким Фонд та його уповноважена особа наділені повноваженнями вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 5 липня 2012 року № 2 затверджено Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, яке регулює відносини, що виникають у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а саме: підготовку, затвердження та реалізацію плану врегулювання, розробленого на основі найменш витратного для Фонду способу виведення неплатоспроможного банку з ринку (далі - Положення).

Відповідно до пункту 4.31 Положення (у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) за необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили.

Банк і відповідач були обізнані з кредиторськими вимогами позивача ще до початку процедури ліквідації банку, адже, позивач неодноразово зверталася із відповідними заявами та включення його до реєстру (списку) вкладників для здійснення виплат.

Неможливість вкладників забрати заощадження (депозит) з рахунків у банках через відсутність коштів, через передбачене законом замороження рахунків, або через нездатність національних органів вжити заходів з метою надання таким вкладникам можливості розпоряджатися їхніми заощадженнями Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розглядає як втручання в ефективне користування правом мирно володіти майном, що захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) або як незабезпечення користуванням цим правом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Alisic and Others v. Bosnia and Herzegovina, Croatia, Serbia, Slovenia and the former Yugoslav Republic of Macedonia» від 16 липня 2014 року, заява № 60642/08, § 102).

Фонд та його уповноважена особа наділені правом вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів. А суди першої інстанції не встановив обставин, що могли би свідчити про нехтування позивачем його правом на звернення стосовно включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Український професійний банк».

Враховуючи те, що відповідач не оспорює висновки суду щодо суми грошових вимог, які слід включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Український професійний банк», колегія суддів погоджується з висновками суду щодо зобов`язання уповноваженої особи Фонду включити позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів цього банку.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Аргументи апеляційної скарги про те, що спеціальний закон встановив присічний строк, протягом якого кредитори можуть подати свої вимоги до банку, а не будь-який інший строк на увагу не заслуговують, оскільки Закон № 4452-VI не передбачає заборони щодо поновлення такого строку у разі його пропуску з поважних причин, а Фонд та його уповноважена особа наділені повноваженнями вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 456/450/16-ц (провадження № 14-653цс18).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про правомірність невключення вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Український професійний банк» колегія суддів не приймає.

У відповідності до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах (ухвалах) у справах № 755/17365/15-ц від 29 серпня 2018 року, № 761/20362/17 від 24 жовтня 2018 року, № 344/3513/17 від 15 липня 2019 року, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про зобов`язання відповідача внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Український професійний банк», включивши до нього грошові вимоги позивача за договором.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній