Справа № 740/2155/20
Провадження № 2/740/925/20
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої-судді Пантелієнко В.Г.,

з участю секретаря- Філоненко О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 з тих підстав, що останні понад рік без поважних причин в зазначеному житлі не проживають. В позові ОСОБА_1 вказав, що він є власником будинку АДРЕСА_1 . У будинку крім позивача, зареєстрований колишній власник будинку ОСОБА_2 у якої позивач придбав будинок, з чоловіком ОСОБА_3 . Під час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, 24 січня 2020 року, відповідачі зобов`язалися знятися з реєстраційного обліку до 1 березня 2020 року. Але до цього часу в порушення умов договору відповідачі не знялися з реєстрації і залишаються прописаним в даному житлі. Особисті речі останніх в будинку відсутні. Їх реєстрація в будинку створює позивачу, як власнику, перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, вимагає від нього додаткових витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у будинку. Просив визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 28 травня 2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

Позивач в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, враховуючи те, що відповідачі понад один рік не проживають в будинку АДРЕСА_1 . Проти заочного розгляду справи не заперечує.

У встановлений судом строк відповідачі відзив на позовну заяву не подали, повідомлені належним чином про судове засідання через оголошення на сайті суду, у зв`язку з чим, згідно ч. 5 ст. 279, ст.ст. 280-281 ЦПК України, справа розглянута у порядку заочного розгляду за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Договором купівлі- продажу житлового будинку від 24 січня 2020 року, підтверджується, що будинок АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . Як вбачається з даного договору ОСОБА_2 була попередніми власником будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до п.4.2. договору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зобов`язалися знятися з реєстраційного обліку до 1 березня 2020 року (а.с.7-9).

Згідно довідок Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 03-04 червня 2020 року, копії з домової книги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-14,21-22)

Як встановлено судом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 свої зобов`язання відповідно до п.4.2. договору купівлі- продажу житлового будинку від 24 січня 2020 року не виконали та залишаються бути зареєстрованим у спірному будинку.

Пунктом 34 Пленуму вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз вказаних норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника.

Будинок АДРЕСА_1 є майном (житлом) позивача, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї власника житла в силу ст. 64 Житлового кодексу України, дані про укладення з ним договору найму житлового будинку також відсутні.

Норма закону яка б регулювала порядок визнання особи, яка не є членом сім`ї власника (чи наймачем), такою, що втратила право користування жилим приміщенням в діючому законодавстві, зокрема, ЖК України та ЦК України не передбачена, з огляду на це, слід застосувати аналогію закону, зокрема, ст.405 ЦК України.

В позові ОСОБА_1 стверджував, що відповідач більше року, не проживає в будинку, власником якого є позивач.

На підтвердження даних тверджень позивач надав суду акт про фактичне не проживання від 05 червня 2020 року, в якому значиться, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за місцем реєстрації не проживають понад один рік.

На думку суду позивач довів той факт, що відповідачі понад один рік не проживають за місцем реєстрації тому їх слід визнати такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням.

Керуючись ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.Г. Пантелієнко