Провадження №2/235/1285/20
Справа №235/3146/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року Красно армійський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Комарової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку при звільненні, моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку при звільненні, моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 20.04.2020 року він був звільнений з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням згідно наказа № 450 п від 20.04.2020 року. При звільненні йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата у сумі 39149,15 грн., компенсація за невикористану відпустку в сумі 19420,72 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 39149,15 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку за період з квітня 2020 року по травень 2020 рік в сумі 16997,68 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 19420,72 грн., моральну шкоду в розмірі 19574,58 грн., а всього в сумі 95142,13 грн.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у день звільнення позивач перебував у простої, не працював, що підтверджено довідкою про відмітки відділу контрольного табелю підприємства від 06.07.2020 року. В день звільнення позивач отримав на руки трудову книжку у відділі кадрів, але не звернувся до каси підприємства з вимогою про виплату йому всіх належних сум. З урахуванням того, що позивач в день звільнення не працював, обов`язковою складовою в даному випадку законодавство визначає саме затримку виплати заробітної плати звільненому працівнику безпосередньо після пред`явлення ним вимоги про повний розрахунок. Вважають, що період затримки розрахунку при звільненні слід вважати з дня отримання представником відповідача копії позовної заяви з 19.06.2020 року по день ухвалення рішення суду. Зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази щодо протиправних дій відповідача, що спричинили позивачеві моральної шкоди, та могли б бути підставою для її відшкодування на користь позивача. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання позивач не з`явився, просив справу слухати у його відсутність ( а.с. 22-23).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника ( а.с. 37).

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 23.10.2007 року по 20.04.2020 рік, де працював в якості електрослюсаря підземного ( а.с. 6).

Згідно довідок за № 817 від 13.05.2020 р. та № 948 від 03.07.2020 р. при звільненні ОСОБА_1 нараховано заробітної плати за листопад 2019 рік в сумі 13240,39 грн., за винятком обов`язкових утримань до сплати 10628,51 грн., усього перераховано 4615,47 грн. ( а.с. 7) Станом на 03.07.2020 рік перераховано 9992,90 грн., залишок становить 635,61 грн. ( за винятком обов`язкових утримань) ( а.с. 31).

Згідно довідок ДП «ВК «Краснолиманська» за № 818 від 13.05.2020 р.та № 949 від 03.07.2020 р. при звільненні ОСОБА_1 нараховано 10096,06 грн., за винятком обов`язкових утримань до сплати 8097,33 грн. ( а.с. 8). Станом на 03.07.2020 року перераховано 200 грн., залишок становить 7897,33 грн. ( за винятком обов`язкових утримань) ( а.с. 32).

Згідно довідок ДП «ВК «Краснолиманська» за № 819 від 13.05.2020 року та № 950 від 03.07.2020 р. ОСОБА_1 при звільненні нараховано за січень 2020 рік в сумі 10108,82 грн., за винятком обов`язкових утримань до сплати 8107,60 грн. ( а.с. 9, 33).

Згідно довідок ДП «ВК Краснолиманська» за № 820 від 13.05.2020 р. та № 951 від 03.07.2020 р. ОСОБА_1 нараховано при звільненні за лютий 2020 рік заробітну плату в сумі 12141,15 грн., за винятком обов`язкових утримань до сплати 9743,62 грн. ( а. с. 10,34).

Згідно довідок ДП «ВК «Краснолиманська» за № 821 від 13.05.2020 р. та № 952 від 03.07.2020 р. при звільненні ОСОБА_1 нараховано за березень 2020 року 10386,45 грн., за винятком обов`язкових утримань до сплати 8241,09 грн. ( а. с. 11,35).

Згідно довідок ДП «ВК «Краснолиманська» за № 822 від 13.05.2020 р. та № 953 від 03.07.2020 р. при звільненні ОСОБА_1 нараховано за квітень 2020 рік 24380,23 грн., у тому числі компенсацію за невикористану відпустку в сумі 19420,72 грн., за винятком обов`язкових утримань до сплати 19626,09 грн. ( а. с. 12, 33).

Отже невиплачена позивачу сума заборгованості по заробітній платі станом на день розгляду справи становить : 635,61 +7897,33+8107,60+9743,62+8241,09+19626,09 = 54251,34 грн. (за винятком обов`язкових утримань).

Відповідно до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, підставою відповідальності власника відповідно до ст.. 117 КЗпП, на яку посилається позивач, обґрунтовував свої вимоги, є склад правопорушення, який включає два юридичних факта: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника.

Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012.

Згідно статті 34 КЗпП простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що підприємство відповідача 20.04.2020 року призупиняло роботу.

Проте, позивач на роботу 20.04.2020 року не виходив, про що свідчить копія табеля робочого часу ( а.с. 29).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 27.01.2020 року в справі № 682/3060/169 дійшов висновку, що звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП ( якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст. 117 КЗпП наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача : отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання ( за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця ( власника або уповноважений ним орган).

Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, взагалі не зазначив, чи звертався з вимогою до відповідача про проведення з ним розрахунку при звільненні.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказав, що позивач взагалі не звертався з вимогою про розрахунок а копію позовної заяви ним отримана 19.06.2020 року.

За таких обставин, суд вважає, що період затримки розрахунку при звільненні слід вважати з дня отримання представником відповідача копії позовної заяви- 19.06.2020 року по день ухвалення рішення суду, тобто 08.07.2020 року.

Отже, у зв`язку з невиплатою позивачу на день звільнення заборгованості по заробітній платі, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.06.2020 року( день отримання відповідачем позовної заяви з вимогою про про стягнення заборгованості) по 08.07.2020 рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100.

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна

плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно довідки за № 947 від 03.07.2020 року середньоденна заробітна плата позивача становить: 590,38 грн. ( а.с. 30)

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 590,38 х 13=7674,94 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги той факт, що внаслідок не проведення повного розрахунку при звільненні, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у втраті душевного спокою у зв`язку з неотриманням зароблених коштів та зі зміною звичного розпорядку життя, розмір якої, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає у розмірі 500 грн.

Згідно із п. 164.2.1, п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані ( виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору ( контракту), включаються до складу загального місячного ( річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168 .1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 цього Кодексу.

Отже, заробітна плата, яка підлягає стягненню з відповідача є сумою, з якою під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податки та збори.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

За таких підстав суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 54251,34 грн., середнього заробітку в сумі 7674,94 грн. з подальшим утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів, моральної шкоди в сумі 500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи той факт, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1681,60 грн. ( за дві вимоги про стягнення середнього середнього заробітку і про відшкодування моральної шкоди) , з відповідача на користь позивача слід стягнути понесений судовий збір, сплачений за вимогу про відшкодування моральної шкоди в розмірі 21,47 грн.: ( 500х100:19574,58) х 840,80:100= 2,55%х840,80 :100%=21,47 грн.

Також з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 379,64 грн.: ( 7674,94х100:16997,68) х 840,80 : 100= 45,15% х 840,80:100%=379,64 грн.

Всього з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 401,11 грн. ( 379,64 + 21,47=401,11).

Також з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 542,51 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 38, 47, 115,116,117, 237-1 КЗпП , ст. ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку при звільненні, моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного Підприємства «Вугільна Компанія « Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 54251,34 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7674,94 грн. з подальшим утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів, моральної шкоди в сумі 500 грн., понесений судовий збір в сумі 401,11 грн.

Стягнути з Державного Підприємства «Вугільна Компанія « Краснолиманська» на користь держави судовий збір в сумі 542,51 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач ДП «ВК «Краснолиманська» , , місцезнаходження: м. Родинське, вул. Перемоги,9

Суддя: