ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/227/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №699/961/18 Категорія: 310000000 Свитка С. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретарів Анкудінова О.І. ,Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 16.09.2019 року, постановлене під головуванням судді Свитки С.Л. у залі Корсунь Шевченківського районного суду Черкаської області 16.09.2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, -

в с т а н о в и в :

04.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та просив виключити відомості про нього, як батька, з актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що з 09.09.2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , але шлюбні відносини припинені у 2017 році і з того часу вони разом не проживають.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4 , батьком дитини був записаний ОСОБА_1 , оскільки сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. На даний час у нього виникають сумніви у його батьківстві, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 16.09.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Виключено відомості про батьківство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Вишневе Київської області, жителя АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області 15.06.2005 року з актового запису № ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.04.2017 року про народження малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жительки та зареєстрованої по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , інші відомості суду не відомі, судовий збір в сумі 704,80 грн. на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Вишневе Київської області, жителя АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області 15.06.2005 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржила рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду ухвалене з істотним, грубим порушеннями норм процесуального та неправильним застосуванням матеріального права. Скаржник зазначає, що з часу подання даного позову до суду і до ухвалення судового рішення, нею не було одержано ні копії позовної заяви з додатками, ні судових повісток, повідомлень, ні копій листів експертної установи, направлених супровідними листами суду, а тому судом порушено право відповідача на доступ до правосуддя та можливість надати свої доводи, спростування вимог позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що заява про визнання позовних вимог була направлена до суду не нею особисто. Скаржник вважає, що при відсутності будь-яких доказів по справі, та при наявності заяви про визнання позову, суд повинен був застосувати приписи ч. 4 ст. 206 ЦПК України, яка передбачає, що якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

На думку скаржника, судом порушено ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, оскільки суд позбавив сина батька, незаконно виключивши позивача з актового запису про народження дитини.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2019 року у справі № 699/961/18 та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про оспорювання батьківства через недоведеність позовних вимог. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені всі судові витрати по справі.

15 січня 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву позивач ОСОБА_1 вказує, що, на його думку, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а також таким, що ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин у справі.

ОСОБА_1 вважає, що апеляційна скарга ґрунтується виключно на емоціях, безпідставних звинуваченнях та припущеннях відповідача ОСОБА_2 , а тому вказує, що всі твердження, зазначені в апеляційній скарзі скаржника, є голослівними.

ОСОБА_1 у відзиві просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 19 вересня 2019 року залишити без змін.

Справа неодноразово призначалась до розгляду в суді апеляційної інстанції, але в судові засідання з`являлася лише представник позивача адвокат Перебийніс С.В. та відповідач ОСОБА_2 .

В суд апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 жодного разу не з?явився, про місце та час апеляційного розгляду, ураховуючи положення ч.1 ст. 131 ЦПК, повідомлений належним чином, що підтверджується даними судових повісток про вручення, та його особисто поданих клопотань про відкладення розгляду справи, що свідчить про його обізнаність щодо дати та часу розгляду даної справи.

В судове засідання 25 червня 2020 року позивач ОСОБА_1 не з?явився на вказаний день та час, однак після відкладення розгляду справи наступного дня 26 червня 2020 року на адресу суду надійшла його заява про неможливість бути присутнім на розгляді справи та позивач просив суд розглядати справу без його участі та участі його представника.

У судове засідання 16 липня 2020 року позивач ОСОБА_1 в черговий раз не з?явився, проте на адресу суду надійшла його заява 16 липня 2020 року про неможливість бути присутнім у судовому засіданні та про відкладення розгляду справи на іншу дату. При цьому , позивач не посилається на будь - яку поважну причину своєї неявки до суду, тому відсутні підстави для відкладення розгляду справи, яка вже тривалий час перебуває на розгляді апеляційного суду.

Колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглядати справу у відсутність позивача ОСОБА_1 , оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, враховуючи тривалість розгляду даної справи судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, відповідача, які з?являлися в судові засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір та приймаючи рішення про задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог позивачем, посилаючись, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, оскільки не з?являлася з дитиною до експертної установи, тому суд прийшов до висновку про застосування ст. 109 ЦПК України та прийняв до уваги заяву відповідача про визнання позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону, судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального прав, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно даних свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 09 вересня 2016 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , чоловіку та дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_6 » (а. с. 10).

У свідоцтві про народження серії НОМЕР_4 зазначено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьком вказаний ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 7).

Статтею 51 Конституції України, частинами 2-3 ст. 5 СК України передбачено, що сім?я , дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

На підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження згідно ст. 134 СК України.

ЄСПЛ зазначив у справі «Йевремович проти Сербії», що у відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremoviж v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з?ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 108 ЦПК України експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться за замовленням учасника справи.

У справі що переглядається, встановлено, що за клопотанням позивача ОСОБА_1 ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду від 25.01.2019 року призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу. На вирішення експертів по проведенню судово-медичної експертизи з метою встановлення батьківства поставлено питання: Чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ?

Як вбачається з матеріалів справи 02.09.2019 року до суду першої інстанції повернулася ухвала про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи без виконання, оскільки на неодноразові призначення дати, відповідач ОСОБА_2 з дитиною на відбір зразків не з?являлася. Повідомлень про можливість або не можливість прибути до експертної установи в інші дні та часи відповідачем ОСОБА_2 ні суду, ні експертній установі не було надано.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» ( ОСОБА_7 проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе звернути увагу, що відповідач ОСОБА_2 , подаючи апеляційну скаргу на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області, мотивувала її тим, що з часу поступлення вказаного позову до суду і до часу ухвалення судового рішення нею не було одержано жодного процесуального документа, ні копії позовної заяви, ні судових повісток, повідомлень, ні копій листів експертної установи направлених супровідними листами суду, тому вона не мала можливості, будучи необізнаною про розгляд справи поїхати до експертної установи для здачі зразків разом з дитиною.

Даний факт підтверджується листом від 13.12.2019 року «Укрпошта», згідно якого вказано, що рекомендовані поштові відправлення за № 104 05.02.2019 року, № 000 11.05.2019 року, № 228 09.07.2019 року, № 290 18.09.2019 року були вручені ОСОБА_1 за пред`явленням документа, що посвідчувало особу, а також документа, що посвідчувало родинні зв`язки з ОСОБА_2 (а. с. 113).

За таких обставин, слід дійти висновку, що позивач ОСОБА_1 умисно отримував особисто всю поштову кореспонденцію, яка надходила із суду на адресу відповідача та не повідомляв відповідача ОСОБА_2 про її надходження, що дає підстави погодитись із доводами скаржника про її неповідомлення судом та необізнаність щодо розгляду справи судом.

Щодо заяви відповідача ОСОБА_2 про визнання позовних вимог, яка міститься в матеріалах справи, то скаржник стверджує , що вказана заява була направлена до суду не нею особисто, а позивачем по справі ОСОБА_1 , яка була написана під тиском чоловіка та під час хворобливого стану, який змішував її написати вказаний текст.

Згідно із положенням ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Разом з тим, стаття 78 ЦПК України передбачає, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також стаття 79 та ч.6 статті 81 ЦПК України встановлює, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладені обставини, доводи скаржника, той факт, що ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про проведення експертизи під час розгляду справи в суді першої інстанції, для всебічного розгляду справи, ухвалою Черкаського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року було призначено по даній справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, про проведення якої просила представник позивача та наполягала відповідач ОСОБА_2 , проведення якої було доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи 03141, м. Київ, вул. Докучаєвська, 4).

На вирішення експертів було поставлено питання: Чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ?

Згідно даних листа Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, від 20.05.2020 року № 100-461/1400 проведення судово-медичної експертизи генетичної індентифікації згідно ухвали Черкаського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року по цивільній справі № 699/961/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 неможливо, оскільки, 15 травня 2020 року особи у справі з`явилися до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, але ОСОБА_1 , залишив територію установи .

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду констатує факт, що позивач ОСОБА_1 сам ухилився від надання експертам необхідних матеріалів, будучи належним чином завчасно повідомленим про проведення раніше зазначеної експертизи, на проведенні якої він наполягав в суді першої інстанції, та його представник просила про проведення експертизи в суді апеляційної інстанції, проти проведення експертизи не заперечувала відповідач, яка з?явилася до експертної установи з дитиною, незважаючи, що це відбувалось в період карантинних заходів протягом квітня травня 2020 року.

Відповідно до положень ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з?ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Апеляційний суд, враховуючи вище вказані обставини, дійшов висновку, що системне та неодноразове ухилення позивача ОСОБА_1 від проведення судово-медичної генетично-ідентифікаційної експертизи шляхом ненадання необхідних матеріалів (зразків) експертній установі для відібрання біологічних матеріалів свідчить про його небажання отримати висновки щодо походження дитини, та відповідно і спростування доводів відповідача ОСОБА_2 щодо його батьківства стосовно дитини, ті дає суду можливість визнати факт, який позивачем ОСОБА_1 заперечується, та підстави встановити походження дитини від позивача, виходячи з інтересів дитини.

Колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги, що про дату та час проведення експертизи на 02 квітня 2020 року та 15 травня 2020 року ОСОБА_1 був повідомлений належним чином, особисто приїздив до експертної установи, але в день проведення експертизи, коли з?явилися всі сторони, він покинув територію експертної установи, відмовившись від здачі необхідних зразків, що свідчить про його обізнаність щодо батьківства, яке ним оспорюється .

Згідно із роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у п.9 Постанови Пленуму № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, спростовують висновки суду першої інстанції, тому підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.

Отже, враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 ігнорує виклики до суду апеляційної інстанції, не з?являється у судові засідання особисто, неодноразово подавав заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги, не надав жодних пояснень щодо позовних вимог, ухилився від надання матеріалів (зразків) експертній установі, при цьому, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення відбору необхідних зразків, зважаючи на те, яке доказове значення має проведення судово-біологічної (генетичної) експертизи по даній справі, приймаючи до уваги, що іншим способом неможливо встановити біологічне походження дитини від батька, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для залишення рішення суду першої інстанції в силі, оскільки даним рішенням суду безпідставно та передчасно задоволено вимоги позивача ОСОБА_1 про оспорювання батьківства, так як із наявних матеріалів справи та доказів наданих сторонами відсутні підстави для задоволення позовних вимог про оспорювання батьківства.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про оспорювання батьківства за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції скасуванню, то стягненню підлягає з позивача ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1057 грн. 20 коп. за розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, оскільки апеляційним судом відповідач ОСОБА_2 за поданим нею клопотанням була звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 16.09.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства - скасувати, прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства.

Судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги відповідачем стягнути з позивача ОСОБА_1 у розмірі 1057 грн. 20 коп. на користь держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 17 липня 2020 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко