Провадження № 22ц-824/7058/20 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Поливач Л.Д.,

за участі секретаря Гановської А.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала про те, що вона зареєстрована та постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1 , яка є неприватизованою та належить до комунальної власності, особовий рахунок по зазначеній квартирі оформлено на неї на підставі розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 657 від 03 грудня 2018 року, після смерті її бабусі - ОСОБА_6 .

Вказує, що разом з нею в квартирі зареєстровані ще четверо осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , однак зазначає, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в цій квартирі не проживають без поважних причин більше вісімнадцяти років та своїх особистих речей в квартирі не мають, що підтверджується відповідними письмовими доказами, крім того, вони добровільно переїхали до іншого постійного місця проживання, а тому вона самостійно несе всі витрати по утриманню квартири, в тому числі і нарахованих на відповідачів, позаяк вони продовжують бути зареєстрованими у цій квартирі. Вказує, що відповідачі не сплачують комунальних платежів та будь-якої участі в утриманні житла не беруть і взагалі квартирою не цікавляться, через що вона вважає, що вони втратили право користування цим житловим приміщенням.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема посилається на те, що місцевий суд не взяв до уваги наданих нею достатніх і переконливих доказів щодо факту не проживання відповідачів за місцем їх реєстрації без поважних причин більше шести місяців, крім того, судом не враховано, що відповідач ОСОБА_2 фактично визнав факт свого не проживання у спірній квартирі протягом тривалого часу наведені ним причини непроживання за місцем реєстрації не можна вважати поважними, а у матеріалах справи відсутні будь-які належні докази того, що відповідачі не проживають у спірній квартирі з поважних причин чи за домовленістю із іншими членами сім`ї. Крім того, посилання суду на письмову згоду відповідачів про зміну договору найму житлового приміщення з померлої бабусі на неї не свідчить про їх непроживання у спірній квартирі з поважних причин та не має ніякого правового зв`язку із самим фактом такого непроживання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі за домовленістю з іншими членами сім`ї не проживають у спірній квартирі у зв`язку із тим, що площа вказаної не дає можливості останнім проживати в ній разом із своїми сім`ями і у відповідачів відсутнє інше житло, через що вказані обставини є поважними причинами їх відсутності у спірній квартирі понад шість місяців, крім того позивачка, отримуючи письмову згоду від відповідачів про зміну договору найму житлового приміщення та подаючи її на розгляд до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, фактично визнала факт наявності у останніх прав та обов`язків члена сім`ї наймача квартири нарівні з нею, тобто погодилась, що відповідачі не проживають у квартирі з поважних причин, через що підстави для задоволення позову відсутні.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 березня 1984 року Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів видано на ім`я ОСОБА_6 ордер №5246 серії А на квартиру АДРЕСА_1 , на сім`ю в складі чотирьох осіб: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 .

Згідно копії свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_6 , бабуся позивачки, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії заяви від 16 листопада 2018 року, яка адресована директору Комунального підприємства «Керуюча компанія» ОСОБА_9 вбачається, що позивачка після смерті своєї бабусі ОСОБА_6 просила надати їй дозвіл на зміну договору найму вищевказаної квартири та укласти його з нею, у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 , яка була власником особового рахунку, і на зміну договору найму на позивачку надали свою згоду: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно копії витягу з розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 03 грудня 2018 року №657 дозволено ОСОБА_1 змінити договір найму трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку зі смертю її бабусі - ОСОБА_6 - власника особового рахунку.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА, у квартирі АДРЕСА_2 осіб.

Відповідно до акту, підписаного мешканцями квартири АДРЕСА_3 та завіреного начальником ЖЕД-313 вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 фактично не проживають у вказаній квартирі (а.с.12).

З письмових пояснень ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 також вбачається, що відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у вказаній квартирі не проживають останніх 8 років (а.с.13-17).

Відповідно до акту, підписаного мешканцями квартир АДРЕСА_4 , та завіреного дільничним офіцером поліції Деснянського РУ ГУНП у м. Києві Лісуновим В.Е. вбачається, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 дійсно не проживають у квартирі і їхнє особисте майно у цьому житлі відсутнє (а.с.100) .

З матеріалів справи також вбачається, що 04 березня 2006 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрував шлюб із ОСОБА_15 , яка взяла прізвище ОСОБА_16 , та 23 листопада 2007 року ОСОБА_17 уклала з АКІБ «УкрСиббанк» договір іпотеки, яким квартиру АДРЕСА_5 , яка належала на той час ОСОБА_17 , було передано в іпотеку банку (а.с.70).

Згідно зі статтею 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Випадки у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї визначені частиною третьою статті 71 ЖК УРСР.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевим судом не було належним чином з`ясовано усіх обставин справи та не перевірено їх доказами, оскільки з вищенаведених письмових матеріалів справи обєктивно вбачається, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 добровільно залишили спірну квартиру, тривалий час у цьому житлі не проживають і у ньому відсутні їхні особисті речі, при цьому комунальні послуги відповідачі не сплачують та витрат по утриманню квартири не несуть, інтересу до цього житла до моменту звернення позивачки до суду із цим позовом не проявляли.

При цьому, відповідач ОСОБА_2 , заперечуючи проти позовних вимог, не навів будь-яких поважних причин відсутності у спірному житлі понад шість місяців, при цьому доводи ОСОБА_2 про те, що він не має іншого житла, спростовується матеріалами справи, оскільки він проживає у квартирі АДРЕСА_5 , яка належала його дружині, і передача в іпотеку цього житла відбувалася за його згоди, а посилання ОСОБА_2 на те, що він не проживає у спірній квартирі через відсутність у ній достатньої площі для проживання його родини, колегія суддів відхиляє, оскільки не підтверджені належними і достатніми доказами, а також не є поважними причинами у розумінні ст. 71 ЖК УРСР, при цьому будь-яких належних доказів на підтвердження того, що відповідач цікавився спірною квартирою до моменту пред`явлення ОСОБА_1 к цього позову чи йому чинилися перешкоди в її користуванні та утриманні ним не надано і у матеріалах справи такі докази відсутні.

Крім того, місцевий суд належним чином не обґрунтував свою відмову у задоволенні позову щодо кожного із відповідачів, позаяк ОСОБА_3 і ОСОБА_4 взагалі не надали жодних заперечень стосовно позовних вимог та доказів щодо наявності у них інтересу стосовно спірної квартири, натомість позивачкою належним чином підтверджено відсутність цих відповідачів за адресою реєстрації більше шести місяців без поважних причин.

Виходячи із встановлених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність без поважних причин відповідачів більше шести місяців у спірній квартирі, що є підставою, відповідно до статті 71 ЖК України, для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житлом.

Будь-яких доказів про те, що позивачкою чинилися перешкоди відповідачам у проживанні у спірній квартирі матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням судом усіх обставин справи, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Визнати ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (ІПН - НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 (ІПН - НОМЕР_3 ) такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_4 ) судові витрати у рівних частинах по 676 грн. 53 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: