441/1417/19 2/441/130/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2020 р. Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Перетятько О.В.

за участі секретаря Сороки М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городок Львівської області справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням житловим будинком АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що вона є власником вказаного житлового будинку, у якому зареєстровані, але більше року фактично не проживають її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які у 2014 році вибули у Автономну Республіку Крим, у будинок не навідуються, втратили з ним будь-який зв`язок, жодних витрат по утриманню спірного житла, оплаті комунальних послуг не несуть, в будинку відсутні їхні особисті речі та документи, перешкод у користуванні вказаним житловим будинком їм не чинили, іншим житлом забезпечені, реєстрація місця проживання відповідачів у будинку обмежує права позивачки як власника. З покликанням на порушення своїх прав, просить позов задовольнити.

Позивачка та її представник адвокат Мартин В.І. в судове засідання не з`явились, представник подала до суду письмові заяви, в яких позов підтримала, з мотивів, наведених у ньому, просила про розгляд справи за її та позивачки відсутності (а.с. 42, 49).

Відповідачі в судове засідання не з`явилась, скерували до суду письмові заяви, в яких позов визнали, не заперечують проти визнання їх такими, що втратили право на користування житлом, вказали, що мають постійне місце проживання, наміру повертатись у спірний будинок не мають, просили про розгляд справи без їхньої участі (а.с. 50-53, 54-59).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Оглянувши заяву представника позивачки, відзиви відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 383 ЦК України передбачено, що власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім"ї.

За положенням ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» члени сім`ї - особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

За положеннями ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Із позовної заяви, копійреєстраційного посвідчення від 15.01.2001 р., договору дарування житлового будинку від 27.10.2000 р., технічного паспорту, будинкової книги, вбачається, що позивачці на праві особистої власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 5, 7-16).

Із відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 27.09.2020 р., довідки, виданої виконавчим комітетом Городоцької міської ради Львівської області № 2328 від 30.07.2019 р. вбачається, що у спірному житловому будинку зареєстровані позивачка та її діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16, 24-25).

З позовної заяви, заяв відповідачів, долучених до справи актів обстеження житлових умов від 20.06.2019 р., 25.07.2019 р., 22.08.2019 р., виданих Городоцькою міською радою Львівської області видно, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у житловому будинку АДРЕСА_1 , однак, в ньому не живуть без поважних причин понад один рік, проживають у АР Крим (а.с. 17, 18, 35).

Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Власник відповідно до положень ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За таких обставин суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи добровільну згоду відповідачів на визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, враховуючи те, що відповідачі фактично не проживають в належному ОСОБА_1 житловому будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані, без поважних причин більше року, втратили будь-який зв`язок із спірним будинком, не беруть участі в його утриманні, іншим житлом забезпечені, позивачка як власник будинку вправі вимагати визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а отже, суд приходить переконання про задоволення позову.

Крім того, суд, в порядку ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідачів в користь позивачки по 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору з кожного.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 211, 259, 263-265, 352 ЦПК України, с у д, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням житловим будинком АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 768 грн. 40 коп. судового збору.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 768 грн. 40 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, але не пізніше тридцяти днів з дня закінчення карантину, пов`язаного із запобіганням поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Перетятько О.В.