Номер провадження 2/754/3868/20
РІШЕННЯ

Іменем України

05 червня 2020 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Зотько Т.А.

за участю секретаря судових засідань Ковальової В.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо- транспортної пригоди (в порядку регресу), -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника, яка діє на підставі довіреності - Мельник І.В. , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою. Позовна заява мотивована тим, що 03.06.2017 між ПАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_4 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4437920, яким було забезпечено автомобіль «Хюндай Элантра», д.н.з. НОМЕР_1 . 08.05.2018 по пр. Маяковського, 20, в м. Києві, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Митсубиси Лансер», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , та забезпеченого автомобіля «Хюндай Элантра», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Надалі постановою Деснянського районного суду м. Києва від 05.07.2018 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. На підставі заяви потерпілої особи позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 78 172, 82 грн. Відповідач повідомив позивача про дорожньо-транспортну пригоду лише 11.07.2017, чим порушив п. 5 ст. 21 ЗУ «Про страхування» та п. 33.1.4. ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 11.03.2019 на адресу відповідача було направлено регресну вимогу, щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування, проте станом на час звернення до суду суму страхового відшкодування не повернуто. Отже, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача суму в якості страхового відшкодування у розмірі 78 172, 82 грн.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.12.2019 року вищевказану позовну заяву передано на розгляд за територіальною підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва.

22.01.2020 справа надійшла до Деснянського районного суду м. Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2020 розгляд даної судової справи визначено здійснювати судді Зотько Т.А.

Ухвалою судді від 24.01.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. В ході розгляду справи подавав заяву відповідно до вимог якої просив здійснювати розгляд справи у відсутності сторони позивача та постановити по справі рішення.

В судовому засіданні представник відповідачки - Омельченко Г.І. заперечував, щодо заявлених вимог позовної заяви. В своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву, поданого через канцелярію суду 16.03.2020 року, відповідно до якого сторона відповідача зазначає, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, факт і обставини ДТП зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не є підставою для пред`явлення регресного позову до водія забезпеченого транспортного засобу. За таких обставин позивач не вірно застосовує норми права, а тому висуває незаконні вимоги.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 03.06.2017 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4437920, яким було забезпечено автомобіль «Хюндай Элантра», д.н.з. НОМЕР_1 .

За цим Договором (поліс ЦВ) ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» взяло на себе обов`язок, в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування.

08.05.2018 року в м. Києві по пр. Маяковського, 20, відбулась ДТП за участю автомобіля «Митсубиси Лансер», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , та автомобіля «Хюндай Элантра», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 05.07.2018 року винною у ДТП було визнано ОСОБА_2 та накладено на останню адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Страхова компанія на підставі Страхового акту № UA011/L01/01 від 04.10.2018, розрахунку суми страхового відшкодування та Звіту № 199845 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, здійснила виплату страхового відшкодування ОСОБА_5 у розмірі 78 172, 82 грн. (платіжне доручення № 21528 від 05.10.2018 року).

У зв`язку з викладеними обставинами, та у зв`язку з не повідомленням страхувальником про настання страхового випадку, позивач просив стягнути з відповідача, як винної у ДТП особи, страхове відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з вимогами ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

П. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана однієї особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

За приписами ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 22.1, п. 22.2 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

З наведеного вбачається, що обов`язок сплатити потерпілому страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика (за вирахуванням франшизи) покладається на ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна", що і було зроблено позивачем в даному випадку.

П. п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, покладено обов`язок невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

За приписами пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п. п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Факт неповідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватися на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків (зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі №6-284цс15, від 22 березня 2017 року у справі №6-2011цс16, постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №722/1929/15-ц, від 10 жовтня 2018 року №371/6159/16-ц та Верховного Суду від 16 січня 2019 року справа № 208/7291/13-ц провадження № 61-5596св18).

В даному випадку слід вказати, що така правова позиція була викладена, як Верховним Судом України так і Верховним Судом у січні 2019 року.

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Суд, при прийнятті даного рішення, зважає також і на те, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, страховик його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування.

Таким чином, суд вважає, що сам по собі факт неповідомлення водієм, винним у вчиненні дорожньо-транспортної, страховика про настання страхового випадку за умови наявності у останнього фактичної можливості щодо встановлення як самого факту настання страхового випадку, так і обставин останнього за допомогою інших джерел, якою він скористався, не свідчить про недосягнення такої мети у вигляді неможливості перевірки обставин дорожньо-транспортної пригоди власними силами, та про те, що відсутність повідомлення відповідача призвела до необґрунтованих виплат.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність відмовити ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" у задоволенні його позову.

З огляду на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 979-983, 988, 989 Цивільного кодексу України, ст. ст. 6, 12, 22, 33, 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", керуючись ст. ст. 2-5, 10-13, 19, 81-82, 89, 200, 206, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо- транспортної пригоди (в порядку регресу) - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Суддя: