Справа № 425/2300/19
Провадження № 2/175/846/19
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

28 квітня 2020 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретарі Сотник Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що з відповідачем по даному позову вона була у зареєстрованому шлюбі з 17 лютого 2017року та від даного шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте згодом, їх подружнє життя не склалося та відповідним рішенням Рубіжанського міського суду від 10 грудня 2018 року шлюб між ними було розірвано, а дитини залишилася поживати з нею та перебуває на її повному забезпеченні. Відповідач, у свою чергу, сином не цікавиться та жодної допомоги не надає.

На даний час вона має намір вивезти дитину на оздоровлення за кордон, однак, на прохання до відповідача надати їй дозвіл на вивіз дитини за кордон останній ігнорує її прохання, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду та просить надати їй дозвіл на вивіз сина за межі України на лікування.

У судове засідання позивачка не з`явилася надавши письмову заяву у якій свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у наданий судом строк відзив на позов не подавав, зустрічний позов не пред`являв, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що сторони від подружнього життя мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 09.09.2017 року.

Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з матір`ю та перебуває на її повному утриманні.

Відповідно до положень статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що має намір вивезти сина на оздоровлення за кордон та не має змоги отримати дозвіл на вивіз дитини від відповідача, тому просила надати дозвіл на виїзд сина за межі України на лікування.

Так, згідно ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Правила перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Крім того, Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.

Надання дозволу на необмежений виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків за рішенням суду законодавством не передбачено та суперечить положенням Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та статтям 141, 153, 157 СК України.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачка, у свою чергу, просить надати дозвіл на вивіз сина за межі України, проте не зазначає до якої країни та у який період часу, що прямо суперечить вищевказаним вимогам закону.

Таким чином, враховуючи те, що існує визначений порядок надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, передбачений ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», що регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини із визначенням його початку і закінчення, тому заявлені позовні вимоги не узгоджуються із положеннями названого Закону, що є підставою для відмови в позові та такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 23.04.2018 року у цивільній справі №705/2898/17.

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 223, 247, 258, 259, 265, 268,280, 354, 355 ЦПК України, ст.313 ЦК України, ст.ст. 141, 150, 155,157, 255 СК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон - відмовити.

Судові витрати по спладі судового хбору залишити за рахунок позивачки ОСОБА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Бойко