ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року м. Харків

Справа № 636/3695/18

Провадження №22-ц/818/3100/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 10 січня 2020 року, ухвалене суддею Карімовим І.В.,-

у цивільній справі за позовом про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 19 травня 2010 року, визначивши розмір аліментів у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання чинності змін до Сімейного Кодексу, а саме з 08 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позов мотивований тим, що рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 19 травня 2010 року присуджено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 (згідно свідоцтва про зміну імені від 28.03.2018 нині прізвище ОСОБА_5 ) в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України (з подальшими змінами, які набрали чинності 08.06.2017) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилається на те, що вона листом від 09.07.2018 вона зверталася до ВДВС Чугуївського міськрайонного управління юстиції з проханням провести перевірку правильності нарахування та стягнення аліментів з ОСОБА_2 у зв`язку зі змінами, внесеними у чинне законодавство. На її заяву надійшов лист від 31.07.2018 за № 14.15-35/20189, в якому зазначено, що аліменти стягуються у відповідності до виконавчого листа, виданого Новопсковським районним судом Луганської області від 18.06.2010 року, та запропоновано звернутися до суду з відповідним позовом про збільшення розміру аліментів.

Зазначаючи, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання сина значно зріс, позивач ОСОБА_1 в своїй заяві від 4 жовтня 2019 року посилається на те, що син є студентом денного відділення Харківського національного університету ім.. В.Н. Каразіна (навчання за контрактом). Крім того відповідач ОСОБА_2 з 12.11.2008 року по теперішній час є фізичною особою підприємцем і у зв`язку з цим має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, передбаченому діючим законодавством України (а.с.67).

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 10 січня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріали справи не свідчать про те, що матеріальне становище або сімейний стан позивача та відповідача змінилися, відбулося погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Посилання, що відповідач ОСОБА_2 крім пенсії має доходи від приватної підприємницької діяльності, не є підставою для зміни визначеного судом розміру аліментів, а є підставою відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» для направлення державним виконавцем органу виконавчої служби дублікату виконавчого листа за іншим місцем роботи платника аліментів (за наявності доведення факту іншого місця роботи), визначення державним виконавцем розміру можливої заборгованості за аліментами тощо. Інші доводи позивача, також не є підставою для зміни розміру аліментів. Також, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Роз`яснено, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину витрат відповідно до вимог ст. 185 ЦК України, та звернутися до органу ВДВС для перерахування розміру аліментів у виконавчому провадженні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги вказує, що суд недоцільно застосував положення ст.192 СК України, оскільки мінімальний розмір аліментів визначається законом і з 8 липня 2017 року цю межу було підвищено з 30 до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, судом не було враховано, що повнолітня дитина навчається в університеті, потребує матеріальної допомоги батька, зокрема, на витрати, пов`язані з навчанням, харчуванням, проживанням у гуртожитку, витратами на проїзд.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого з відповідача на користь позивача рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 02.04.2007 року були стягнуті аліменти у розмірі 250 грн. щомісяця. Починаючи з 12 березня 2007 року до повноліття дитини.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 19 травня 2010 року змінено розмір стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 зі 250 грн. щомісяця на ј частку від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до повноліття сина, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Згідно копії свідоцтва серії НОМЕР_1 , виданого 28 березня 2018 року Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , Україна, Луганська область, Новопсковський район, село Донцівка, змінив ім`я, про що 28 березня 2018 року складено відповідний актовий запис №1. Прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені: ОСОБА_5 (а.с.2 - 5).

Відповідно до довідки виконкому Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 і має склад сім`ї: син ОСОБА_5 (а.с. 6).

Згідно копії заяви від 09.07.2018 ОСОБА_1 зверталася до ВДВС Чугуївського міськрайонного управління юстиції з проханням провести перевірку правильності нарахування та стягнення аліментів з ОСОБА_2 у зв`язку зі змінами, внесеними до ст. 182 СК України.

Так, з відповіді міжрайонного відділу ДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву від 31.07.2018 за № 14.15-35/20189 вбачається, що в провадженні відділу знаходиться на примусовому виконанні виконавче провадження ВП № 20283152 з виконання виконавчого листа № 2-604/2010, який видано 18.06.2010 Новопсковським районним судом Луганської області про зміну розміру аліментів, стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі 250 грн. щомісяця на ј частку від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до повноліття сина, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно листа КЗОЗ «Чугуївська центральна лікарня ім.. М.І. Кононенко» 19.08.2016 боржник звільнився, заборгованість на момент звільнення стягнута у повному обсязі. Згідно відповіді Пенсійного фонду України боржник отримує пенсію, у зв`язку із чим постанова державного виконавця про звернення стягнення на пенсію боржника була направлена для виконання до Чугуївського об`єднаного УПФ України. Заборгованість по аліментам на 31.07.2018 року відсутня, також запропоновано звернутися до суду з відповідним позовом про збільшення розміру аліментів (а.с. 10-11).

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 СК України).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції про права дитини від ІНФОРМАЦІЯ_3 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку з визначених підстав.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Як роз`яснено у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Утримання інших осіб впливає на матеріальне становище утримувача.

Щодо відмови у задоволенні позову слід зазначити, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Зі змісту позову та апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 просить збільшити мінімальний розмір аліментів присуджених на одну дитину у зв`язку зі змінами в законодавстві, а саме збільшення мінімального розміру аліментів з 30 до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Так, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Верховний суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року (справа №632/580/17, провадження №61-51сю18) дійшов висновку, що аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Посилання позивача на збільшення витрат на дитину у зв`язку із вступом сина до вищого навчального закладу не є підставою для задоволення вказаного позову, оскільки є окремою підставою для звернення з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання згідно зі ст.199 СК України, якою передбачено цей обов`язок батьків. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Також, судом першої інстанції вже було роз`яснено право позивача звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину відповідно до статті 185 СК України де закріплено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Посилання позивача на безпідставне застосування судом першої інстанції положень ст.192 СК України спростовується матеріалами справи, оскільки ОСОБА_1 заявлено позов «Про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину», у якому як на підставу його задоволення вона посилалася і на ст.192 СК України (а.с.1 зворот).

Судом першої інстанції правильно зазначено про недоведеність поліпшення матеріального або сімейного становища платника аліментів, яке б стало підставою для задоволення заявленого позову.

При цьому інші доводи апеляційної скарги позивача є аналогічні аргументам позову, які були досліджені судом першої інстанції із дотриманням норм матеріального і процесуального права та додаткового правового аналізу не потребують, а також на законність судового рішення не впливають і зводяться лише до переоцінки доказів по справі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, правильно застосував положення СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 10 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, у порядку передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук