Справа № 752/444/20
Провадження № 2/752/3899/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 червня 2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

у січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» за несвоєчасну виплату страхового відшкодування пеню у розмірі 26 306,57 грн., 3 % річних у розмірі 2 314,88 грн., суму інфляційних витрат у розмірі 6 578,29 грн., а також судові витрати у справі.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 09.02.2017 на перехресті вулиць Незалежної України - Добролюбова у м. Запоріжжі відбулась ДТП за участю належного їй автомобіля Тойота Венза д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля Нісан ОСОБА_3 .н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2017 року ОСОБА_4 було визнано винною у вчиненні даної ДТП.

У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», вона звернувся до останньої з заявою про виплату суми страхового відшкодування.

10.07.2017 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було виплачено страхове відшкодування у розмірі 28 679,21 грн.

Вважаючи суму виплаченого страхового відшкодування неповною, вона звернувся до суду із позовом, за результатами розгляду якого 16.08.2019 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення, яким стягнуто на її користь зі страхової компанії недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 39 390,79 грн., пеню за несвоєчасне сплачене страхове відшкодування у сумі 3 792,10 грн., втрати від інфляції - 1 308,79 грн., 3% річних за прострочення страхового відшкодування - 446,79 грн., а також судові витрати у розмірі 10 681,00 грн., які складаються з судового збору - 640,00 грн., витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. та витрат за проведення судової експертизи 2 041,00 грн.

Вказані кошти сплачені страховою компанією їй лише 13.11.2019 року.

Зауважила, що через прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме невиплату суми страхового відшкодування у повному обсязі, до відповідача підлягають застосуванню санкції, передбачені ст. 625 ЦК України, а також пеня, у відповідності до п. 35.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На підставі викладеного звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 17.01.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 01.04.2020 року (а.с. 35-36).

Ухвалою від 01.04.2020 року розгляд справи відкладено на 19.06.2020 року (а.с. 47).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

17.02.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» просило у задоволенні позову відмовити, виходячи з того, що сума страхового відшкодування, стягнута за рішенням Ленінським районним судом м. Запоріжжя від 16.08.2019 року, є спірною та неузгодженою, а тому не є заборгованістю, з огляду на що положення ст. 625 ЦК України та п. 35.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосуванню не підлягають (а.с. 40).

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 09.02.2017 на перехресті вулиць Незалежної України - Добролюбова у м. Запоріжжі відбулась ДТП за участю належного їй автомобіля Тойота Венза д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля Нісан ОСОБА_3 .н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2017 року ОСОБА_4 було визнано винною у вчиненні даної ДТП (а.с. 7).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» відповідно до Полісу ОСЦПВВНТЗ № НОМЕР_3 (а.с. 9).

13.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії із заявою про виплату суми страхового відшкодування (а.с. 8).

10.07.2017 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було виплачено страхове відшкодування у розмірі 28 679,21 грн. (а.с. 11).

Не погоджуючись з розміром відшкодування, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2019 року стягнуто зі страхової компанії на користь ОСОБА_1 недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 39 390,79 грн., пеню за несвоєчасне сплачене страхове відшкодування у сумі 3 792,10 грн., втрати від інфляції - 1 308,79 грн., 3% річних за прострочення страхового відшкодування - 446,79 грн., а також судові витрати у розмірі 10 681,00 грн., які складаються з судового збору - 640,00 грн., витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. та витрат за проведення судової експертизи 2 041,00 грн. (а. с. 10-20).

Вказані суми були перераховані позивачу 13.11.2019 року (а. с. 22).

ОСОБА_1 зазначила, що через прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, а саме: невиплату суми страхового відшкодування у повному обсязі, до відповідача підлягають застосуванню санкції, передбачені ст. 625 ЦК України, а також пеня, у відповідності до п. 35.6 ст. 36 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Враховуючи вищевикладене, позивач звернулась до суду із позовом.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні або іншій особі визначену у договорі грошову суму, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За правилами ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 35.2. зазначеної статті передбачено, що до заяви додаються: документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником.

Відповідно до вимог п. 36.2 Закону страховик протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 п. 36.2 ст. 36 Закону страховик не пізніше 90 днів з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування, у випадку прийнятого позитивного рішення, повинен сплатити таке відшкодування.

Відповідно до вимог п. 36.4. ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що страхова компанія сплачує потерпілій особі суму страхового відшкодування заподіяної шкоди у разі належного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Матеріали справи свідчать, що 10.07.2017 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 28 679,21 грн.

Між сторонами в подальшому виник спір стосовно розміру страхового відшкодування, який було вирішено судом, після чого позивач і набув право на страхове відшкодування у розмірі вказаному у рішенні суду.

За таких обставин, суд надходить до висновку про те, що право на отримання суми у розмірі 39 390,79 грн. виникло у позивача лише на підставі відповідного рішення суду, а не з часу первісного звернення до страхової компанії з приводу виплати страхової суми за обставин зазначених вище.

За наведеного доводи позивача про те, що право на отримання спірної суми страхового відшкодування у нього виникло з 28.11.2017 року суд вважає безпідставним.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає наступне.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За правилами ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку про те, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Отже, можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Під час розгляду справи встановлено, що саме на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2019 року визначена сума страхового відшкодування та стягнуто з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 39 390,79 грн.

Таким чином, необхідність виплати страхового відшкодування у розмірі 39 390,79 грн. встановлено зазначеним рішенням суду, яке виконано відповідачем.

На думку суду, за наведеного, у даній ситуації відсутнє прострочення виконання грошового зобов`язання, обов`язок якого виник на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2019 року.

Отже, доводи позивача про те, що відповідач з 28.11.2017 року прострочив виплату страхового відшкодування у розмірі 39 390,79 грн., а тому боржник, який прострочив виконання зобов`язання, має сплатити пеню, 3% річних та інфляційні втрати не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 223, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про відшкодування шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.С. Хоменко