Справа № 461/2738/20
Провадження № 4-с/461/21/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2020 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Івасюти Н.В.,

представника скаржника ОСОБА_1 ,

стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Галицький відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на дії державного виконавця,

встановив:

скаржник звернувся до суду з даною скаргою, в якій просить визнати відмову начальника Галицького ВДВС у м. Львові Тетюка Р.М. в знятті арешту накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 2-24 від 24.09.2001 року, винесеної державним виконавцем ВДВС Галицького районного управління юстиції Бассараб Т.Ю. неправомірною; зобов`язати державного виконавця (уповноважену посадову особу Галицького ВДВС у м. Львові) винести постанову про закінчення виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова № 2-24 від 04.11.1999 року та зняти арешт накладений на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 2-24 від 24.09.2001 року - з майна боржників, який зареєстрований у Єдиному Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна:

- за реєстраційним № 4346164 від 12.01.2007 року - як обтяження у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 ;

- за реєстраційним № НОМЕР_1 , зареєстроване 12.01.2007 року - обтяження у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 ;

- за реєстраційним № НОМЕР_2 , зареєстроване 12.01.2007 року - обтяження у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 .

Обґрунтовуючи подану скаргу, покликається на те, що на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 26.04.1999 року, в справі №2-24/99 року, яке в подальшому скасовано ухвалою Верховного Суду України від 04.03.2004 року, державним виконавцем ВДВС Галицького районного управління юстиції Бассараб Т.Ю. винесено постанову про арешт майна боржників та оголошення заборони на його відчуження обтяження у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 : за реєстраційним номером № 2-24 від 24.09.2001 року; за реєстраційним № 4346164 зареєстроване 12.01.2007 року; за реєстраційним № 4346186 зареєстроване 12.01.2007 року. Рішенням Галицького районного суду м Львова від 14.12.2011 року (справа № 2-62/11), яке набрало законної сили, визнано недійсним доручення від 06.04.1995 року посвідчене приватним

нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Мельником Є.А. від імені

ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , на уповноваження

ОСОБА_8 укласти договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 ; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений від імені ОСОБА_8 . ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , посвідчений 11.05.1995 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком Ігорем Ярославовичем; визнано недійсною реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10294737 від 04.04.2006 року на ім`я ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 . Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення коштів задоволено частково.

Відтак вказує, що остаточним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14.12.2011 року, яке набрало законної сили ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_6 повністю звільнені від цивільної відповідальності. Проте, державним виконавцем ВДВС Галицького районного управління юстиції не закінчено виконавче провадження та не знято арешту з майна боржників, їх майно продовжує незаконно перебувати під обтяженням у вигляді арешту, вимоги Закону України «Про виконавче провадження» виконавцем виконані не були, оскільки безпідставне обтяження у вигляді арешту вже тривалий час порушує права скаржників, внаслідок чого вони позбавлені можливості в повному обсязі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Просить скаргу задовольнити.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав та просив задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд скарги без його участі. Начальник ВДВС подав до суду відзив на скаргу, згідно якого скаргу заперечує повністю, зважаючи на те, що виконавче провадження завершено, зберігання завершених виконавчих проваджень складає три роки, відомості щодо даних виконавчого документа відсутні, а тому немає можливості винести постанову про закінчення виконавчого провадження та звільнити з-під арешту майно скаржників.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні вирішення скарги відніс на розсуд суду. Додатково вказав, що на сьогоднішній день йому не відшкодовано понесені витрати(збитки), які були предметом дослідження під час розгляду справи, однак він розуміє доводи заявників і саме тому покладається на розсуд суду при вирішенні даної скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26.04.1999 року у справі № 2-24/99 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу квартири та реєстраційного посвідчення недійсним, визнано недійсним договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 та реєстраційне посвідчення на дану квартиру видане Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації від 17.05.1995 р. за реєстраційним № 12501, стягнуто з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_2 73 067 гривень вартості квартири станом на день винесення рішення, а також судові витрати в сумі 371,90 гривень та 1 500 гривень моральної шкоди, а всього 74 938,90 грн. та в користь держави 2 435,35 грн. держмита.

Ухвалою Львівського обласного суду від 19.07.1999 року вищевказане рішення Галицького районного суду м. Львова залишено без змін.

21.10.1999 року Галицьким районним судом ухвалено додаткове рішення по даній справі, та стягнуто суму вартості квартири в розмірі 73 067 гривень та судових витрат в сумі 371 гривень 90 копійок в користь ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .

На виконання рішення було видано виконавчий лист № 2-24 від 04.11.1999 року.

На підставі виконавчого листа Галицького районного суду № 2-24 від 04.11.1999 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції у м. Львові, ОСОБА_9 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.09.2001 року, згідно з якою накладено арешт на все майно ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , а саме накладено обтяження у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 : за реєстраційним номером № 2-24 від 24.09.2001 року; за реєстраційним № 4346164 зареєстроване 12.01.2007 року; за реєстраційним № 4346186 зареєстроване 12.01.2007 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 04.03.2004 року наведене рішення Галицького районного суду м. Львова від 26.04.1999 року, додаткове рішення від 19.07.1999 р. та ухвалу Львівського обласного суду від 19.07.1999 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд у суд першої інстанції.

Рішенням Галицького районного суду м Львова від 14.12.2011 року (справа № 2-62/11) визнано недійсним доручення від 06.04.1995 року посвідчене приватним

нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Мельником Є.А. від імені

ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , на уповноваження

ОСОБА_8 укласти договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 ; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений від імені ОСОБА_8 . ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . посвідчений 11.05.1995 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком Ігорем Ярославовичем; визнано недійсною реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10294737 від 04.04.2006 року на ім`я ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 . Зустрічний позов ОСОБА_2 , до ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення коштів задоволено частково.

Рішення суду від 14.12.2011 року набрало законної сили.

Відповідно до пункту 10 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 № 1404-VIII, скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, правовідносини регулюються Законом України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон N 606-XIV), який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Положеннями статті 1 Закону № 606-XIV визначено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Закону N 606-XIV, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 6 Закону N 606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 11 цього Закону, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону N 606-XIV, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Водночас, норми Закону № 606-XIV містять комплекс дій обов`язкового характеру, які повинен вчиняти державний виконавець в процесі виконання рішення.

Одним із його заходів є звернення стягнення на майно боржника, яке відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з вимогами частин першої та другої статті 57 Закону № 606-XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також проведенням опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме закінчення виконавчого провадження, згідно із статтею 49 цього Закону

Так, згідно ст.49 Закону № 606-XIV, виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Отже, закінчення виконавчого провадження, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, після чого ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

За даних обставин державним виконавцем повинна бути винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з приписами статті 50 Закону № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Однак, всупереч статті 49 цього Закону державним виконавцем виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа Галицького районного суду № 2-24 від 04.11.1999 року завершено не було, постанову про закінчення виконавчого провадження не винесено, не вирішено питання зі зняттям арешту.

Доказів зворотнього державним виконавцем надано не було.

Листом начальника Галицького ВДВС у м. Львові Тетюка Р.М. за № 10545 від 06.03.2020 року, скаржнику відмовлено в знятті арешту з причин відсутності даних щодо виконавчого провадження у виконавчій службі.

Однак, відсутність матеріалів провадження, обов`язок зберігання яких покладений на орган ДВС, не може бути законною підставою для невиконання державним виконавцем обов`язків покладених на нього Законом. Більше того, матеріали справи та встановлені в ході судового розгляду обставини свідчать про суто формальний підхід органу виконавчої служби до виконання покладених на нього вищенаведених положень Закону, оскільки приводом для відмови у задоволенні законної вимоги заявника стала відсутність матеріалів провадження. При цьому, саме орган виконавчої служби є єдиним органом уповноваженим на вирішення питань порушеним заявником, однак виконавець (орган ДВС) не вчинив жодних дій які б свідчили або вказували на намагання виконати покладені на нього обов`язки, а також не навели вагомих та законних аргументів щодо неможливості вирішення законної вимоги заявника. Крім того, взагалі не надано жодних змістовних пояснень з приводу того, як у органу ДВС відсутні матеріали провадження у яких ним здійснювалось, але завершено не було.

Згідно ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи те, що державним виконавцем ВДВС Галицького районного управління юстиції, не закінчено виконавче провадження, не знято арешту з майна боржників, тобто не виконано вимог Закону України «Про виконавче провадження», що порушує права скаржників володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 260, 447, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

постановив:

Скаргу задовольнити.

Визнати відмову начальника Галицького ВДВС у м. Львові Тетюка Р.М. в знятті арешту накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 2-24 від 24.09.2001 року, винесеної державним виконавцем ВДВС Галицького районного управління юстиції Бассараб Т.Ю. неправомірною.

Зобов`язати державного виконавця (уповноважену посадову особу Галицького ВДВС у м. Львові) винести постанову про закінчення виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова № 2-24 від 04.11.1999 року та зняти арешт накладений на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 2-24 від 24.09.2001 року - з майна боржників, який зареєстрований у Єдиному Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна:

- за реєстраційним № 4346164 від 12.01.2007 року - як обтяження у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 ;

- за реєстраційним № НОМЕР_1 , зареєстроване 12.01.2007 року - обтяження у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 ;

- за реєстраційним № НОМЕР_2 , зареєстроване 12.01.2007 року - обтяження у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до розділу XII пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 354 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст ухвали складено 09 липня 2020 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.