Справа № 229/786/20
Номер провадження 2/229/786/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2020 р. Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді: Гонтар А.Л.,

при секретарі судового засідання: Білик О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю майна, придбаного в шлюбі за час окремого проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 18 лютого 2020 року звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю майна, придбаного в шлюбі за час окремого проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначи ла, що з 01 листопада 1997 року по 14 вересня 1998 року вони знаходились у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. З того часу вони стали мешкати окремо один від одного.

Реєстрація припинення шлюбу на підставі судового рішення була проведена тільки 04 грудня 2001 року.

15 серпня 2000 року вона придбала за власні кошти, житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Дана квартира була придбана на ім`я ОСОБА_3 . Оскільки, після реєстрації шлюбу із Відповідачем вона не змінювала паспорт із дівочим прізвищем на відповідний із зазначенням шлюбного прізвища ( ОСОБА_4 ).

В теперішній час вона вирішила продати належну їй квартиру, але не можу це здійснити через те що, відповідно до норм Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції 1970 року), а саме ст.44, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Тобто вважається, що відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України ( в редакції 1970 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх сумісною власністю.

Дана обставина перешкоджає їй розпорядитися належним майном.

Просить визнати житлову квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 05 березня 2020 року провадження в справі було відкрито та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання на 20 березня 2020 року (а.с.15-16)

Відповідно до ухвали Дружківського міського суду Донецької області від 20 березня 2020 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 15 квітня 2020 року (а.с.26-27).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, через оголошення на веб сайті "Судова влада", заяву про відкладення розгляду справи не надав, поважність причин не явки до суду, не повідомив (а.с.29,31,34).

З огляду на це, відповідно до ст. 247 ЦПК України, суд, вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, без фіксації судового процесу, на підставі наявних у суду доказів.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, суд, вважає, що можливо винести рішення при заочному розгляді справи.

Судом встановлені такі обставини та наступні правовідносини.

Відповідно до ст.. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 01 листопада 1997 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується актовим записом № 30, який зроблено Очеретинською селищною радою Ясинуватського району Донецької області. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 отримала прізвище " ОСОБА_4 " (а.с.6).

14 вересня 1998 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується випискою із рішення Ясинуватського районного суду. Рішення набрало законної сили 25 вересня 1998 року (а.с. 38).

18 лютого 2012 року було укладено шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , що підтверджується актовим записом № 1, який зроблено виконавчим комітетом Кожанської селищної ради Фастівського району Київської області. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 отримала прізвище " ОСОБА_8 ".

Ксерокопією паспорта ОСОБА_3 підтверджується, що в органах РАЦС шлюб було розірвано 13 жовтня 2014 року (а.с.10).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 15 серпня 2000 року ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_2 у ОСОБА_9 (а.с.8).

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. З СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Висловлюючи правову позицію у справі за № 6-2253цс15 Верховний суд України зазначив, що статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 СК України.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за чаї: спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Висловлюючи правову позицію у справі за 6-2253цс15 від 08.06.2016 року Верховний суд України зазначив, що визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором укладеним у письмовій формі.

Так, випискою із рішення Ясинуватського районного суду підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвали шлюб ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 14 вересня 1998 року сторони мешкають окремо один від одного, спільне господарство не ведеться, спільним побутом не пов`язані. Отже, придбання ОСОБА_10 15 серпня 2000 року зазначеної квартири АДРЕСА_3 здійснено нею після фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу. Квартира набута не за час шлюбу та не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11,81,259,263-265,268 ЦПК України (в редакції 2017 року), ст. 60,65 СК України, Постановою Пленуму Верховного суду від 21 грудня 2007 року " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" суд,

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю майна, придбаного в шлюбі за час окремого проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на житлову квартиру АДРЕСА_4 АДРЕСА_5 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений в нарадчій кімнаті 08 липня 2020 року.

Суддя: А.Л. Гонтар