ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/1246/18
Провадження № 22-ц/4820/398/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М.. Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2019 року, суддя Козак О.В.,

встановив:

В січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в липні 2014 року він познайомився з ОСОБА_6 , який запропонував йому спільну комерційну діяльність з метою отримання прибутку від продажу автомобілів. Однак через деякий час між ними виник конфлікт через безпідставні вимоги майнового характеру до нього з боку ОСОБА_6 , у зв`язку з чим останній змусив його та членів його сім`ї підписати договір позики з незнайомою йому особою, ОСОБА_1 .

Так, 27.12.2014 року він, його дружина ОСОБА_3 , дочки ОСОБА_4 та ОСОБА_7 підписали договір позики з ОСОБА_1 , в умовах якого зазначено, що вони отримали від відповідача 1100000 грн., хоча фактично коштів вони не отримували.

Крім того, цього ж дня ним, членами його сім`ї та ОСОБА_1 було підписано нотаріально посвідчений договір іпотеки належної йому та членам його сім`ї кватири АДРЕСА_1 .

Договір позики від 27.12.2014 року не був спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним, у зв`язку з чим в силу ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203, ст.ст. 1046, 1051 ЦК України підлягає визнанню недійсним судом. Договір іпотеки від 27.12.2014 року є похідним від договору позики від 27.12.2014 року. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За таких обставин позивач просив визнати недійними договір позики та договір іпотеки від 27.12.2014 року, які укладені між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.10.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.10.2019 року та постановити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав на те, що суд провів оцінку доказів з порушенням вимог процесуального права, невірно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим прийшов до необґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 заперечив проти апеляційної скарги, підтримав рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

В письмових заявах апелянт ОСОБА_2 та його представник адвокат Венгер Д.О. просили суд вчергове відкласти розгляд справи у зв`язку з введенням карантину на території України з метою запобігання поширенню коронавірусу COVID-19. Колегія суддів вважає, що заявлені клопотання вчинені з метою безпідставного затягування строків розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України свідчить про зловживання учасниками процесу своїми процесуальними правами. В даній справі апеляційне провадження було відкрито ухвалою суду від 10.02.2020 року, апеляційним судом було призначено судові засідання на 05.03., 06.04., 27.05., 07.07.2020 року, однак були відкладені у зв`язку з поданням апелянтом відповідних заяв про відкладення справи через введення карантину на території України. При цьому колегія суддів враховує, що апелянт ОСОБА_2 та його представник адвокат Венгер Д.О. постійно проживають у м. Хмельницькому, прийняти участь в судовому засіданні мали можливість також і шляхом проведення відеоконференції по місцю свого проживання.

Заслухавши пояснення учасника справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 27.12.2014 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір позики відповідно до якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 безпроцентну позику в сумі 1100000 грн. Пунктами 2-7 договору позики передбачено, що позика надається у готівковому порядку шляхом передачі необхідних коштів особисто позичальникам, в рівних частках кожному. Позичальники отримали гроші від позикодавця повністю до підписання даного договору. Позика вважається наданою позикодавцем позичальникам з моменту підписання цього договору.

Того ж дня між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Здибель М.О., згідно з яким забезпечується виконання зобов`язання, що виникло в іпотекодавців на підставі договору позики від 27.12.2014 року, укладеного ними з іпотекодержателем у простій письмовій формі на суму 1100000 грн., з обумовленим в основному договорі строком повернення боргу до 01 березня 2015 року без нарахування процентів річних за користування позикою.

Пунктом 2 договору іпотеки визначено, що у забезпечення виконання зобов`язань за основним договором іпотекодавці передають в іпотеку цілу квартиру АДРЕСА_1 . Згідно п. 4 договору сторони оцінюють предмет іпотеки в сумі 1100000 грн., ринкова вартість квартири, відповідно до звіту про оцінку майна, виданого 26.12.2014 року ТОВ «ЕКСПЕРТ» становить 1196420 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з відсутності порушень вимог закону при укладенні спірних договорів та відсутності у зв`язку з цим підстав, передбачених ЦК України для визнання правочинів недійними.

Такі висновки суду є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Частинами 4, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З письмових доказів у справі, зокрема, зі змісту договору позики від 27.12.2014 року, підписаного сторонами, вбачається, що позичальники отримали гроші від позикодавця повністю до підписання даного договору.

Доказів на підтвердження своїх доводів, що позичальники не отримували коштів згідно договору позики в розмірі 1100000 грн., а також на підтвердження здійснення на позивача та членів його сім`ї тиску під час укладення договору позики та договору іпотеки, апелянтом не надано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильність встановлення судом обставин справи, однак не навів обставин на підтвердження своїх доводів.

Справа не містить доказів того, що укладення спірних договорів було зумовлено вчиненням неправомірних дій, зокрема тиску, з боку бувшого ділового партнера ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , або пов`язане із здійсненням позивачем ОСОБА_2 спільної підприємницької діяльності з ОСОБА_6 . Як вбачається з матеріалів справи позикодавець ОСОБА_1 не приймав участі у спільній діяльності ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з торгівлі автомобілями. Сам по собі факт здійснення кримінального провадження за заявою позивача щодо протиправних дій третьої особи не підтверджує обставин, на які посилався апелянт, як на підставу визнання спірних правочинів недійсними.

За таких обставин слід визнати обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України для визнання недійсними спірних договорів.

Не спростовують висновків суду першої інстанції також інші доводи апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 липня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко