КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9137/2020
справа №761/4603/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Яким`яком Олегом Володимировичем, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2020 року, постановлену під головуванням судді Мальцева Д.О.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погодившись з постановленою ухвалою, адвокатом Яким`яком О.В. в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі посилається на безпідставність висновків суду про те, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вказує, що до правовідносин сторін підлягає застосуванню Закон України "Про захист прав споживачів". Фонд несе відповідальність перед споживачами-вкладниками за ненадання або неналежне надання послуг фінансової гарантії відповідно до законодавства про захист прав споживачів, що обумовлює розгляд справи за правилами ЦПК України.

В судовому засіданні представник скаржника адвокат Яким`як О.В. доводи апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір є публічно-правовим та розгляд вимог, з якими позивач звертається у цій справі, передбачено за правилами адміністративного судочинства.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Звертаючись до суду зі цим позовом, позивачем в його обґрунтування зазначено, що 19 травня 2014 року між ним та ПАТ "Старокиївський банк" укладено договір банківського вкладу.

В подальшому у банку застосовано заходи згідно із Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" - віднесено до категорії неплатоспроможних, запроваджено тимчасову адміністрацію.

На підставі рішення суду ОСОБА_1 включено до реєстру вкладників, але на підставі ухвали суду в кримінальному провадженні на її кошти був накладений арешт, внаслідок чого фонд відмовив у виплаті гарантованої суми. При цьому до моменту накладення арешту на кошти Фонд допустив тривале зволікання, в період якого міг виконати свій обов`язок і виплатити кошти. В подальшому зазначена ухвала була скасована.

В наступному зверненні Фонд повідомив, що подано документи державному реєстратору про припинення юридичної особи, завершено виплату гарантованих сум, банк ліквідовано і підстави для здійснення виплати відсутні.

Посилаючись на грубу бездіяльність Фонду, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. У спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, можуть бути оскаржені відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України та статті 19 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

При цьому, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових чи особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Такі висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №804/14296/15 від 16 жовтня 2018 року.

З обставин, із якими позивач звернувся до суду, убачається наявність майнової складової права у вигляді грошових коштів, що були розміщені в банківській установі та права на отримання гарантованої суми вкладу у зв`язку із виведенням неплатоспроможного банку з ринку та неотримання цієї суми у зв`язку із протиправними (бездіяльністю) діями Фонду.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі №554/23/18 зазначено:

Спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованого державою відшкодування за вкладами є публічно-правовим, має особливий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (пункт 4 частини другої статті 4 Закону № 4452-VI).

Частиною другою статті 6 Конституції України визначено, що органи судової влади здійснюють свої повноваження в межах, установлених Конституцією і відповідно до законів України.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 18 квітня 2018 року у справі №813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі №820/3770/16 та від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц зробила висновок, що Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб. Спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.

Ураховуючи зазначену постанову, вказівки якої відповідно до статті 417 ЦПК України обов`язкові для суду першої та апеляційної інстанцій, беручи до уваги відсутність правовідносин між вкладником та банком, як особи, яка надала послугу, підстави позову, що виникли у сфері гарантованих державою вкладів фізичних осіб, зазначений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, відтак суд першої інстанції правильно визначився із підвідомчістю цієї справи.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду України в постанові від 01 червня 2016 року у справі №6-2558цс15 щодо можливості застосування Закону України "Про захист прав споживачів", як умову для віднесення цієї справи до відомчості суду цивільної юрисдикції, не змінюють правової природи підстав позову, що викладені позивачем і зміст яких вказує на те, що між сторонами існує публічно-правовий спір.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Яким`яком Олегом Володимировичем , залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 липня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова