справа № 489/1775/19 провадження №2/489/164/20
РІШЕННЯ

Іменем України

13 липня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі АТ «Державний експортно-імпортний банк України», Банк) про переведення прав та обов`язків співвласника - боржника

встановив:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить перевести на нього права та обов`язки відповідача на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , вартістю 387050,00 грн. та здійснити перерахунок боргу відповідача за договором позики від 01.03.2012, укладеним між ним та відповідачем, зменшивши борг ОСОБА_2 в розмірі 1365708,28 грн. до 978658,28 грн.

Як на підставу позовних вимог позивач вказав, що заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.03.2017 по справі № 489/6007/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 17.05.2017, його позов до ОСОБА_2 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - Банк), про поділ майна подружжя задоволено повністю. Визнано за ним право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 01.03.2012 в розмірі 53268,49 дол.США, що еквівалентно 1365708,28 грн. та вирішено питання щодо судових витрат. До теперішнього часу вказане рішення не виконано.

Вказана квартира була придбана 09.07.2007 за кредитні кошти, отримані відповідно до кредитного договору від 09.07.2007 № 62307С27, укладеним між Банком та ОСОБА_2 , та передана в іпотеку на підставі договору іпотеки від 09.07.2007.

У зв`язку із порушенням кредитного зобов`язання, банк змінив строк погашення кредиту та достроково стягнув заборгованість в судовому порядку.

23.06.2013 Інгульським ВДВС міста Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області було відкрито виконавче провадження № 38564498, у межах якого звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , на користь Банку. Прилюдні торги з продажу квартири проводилися тричі, але торги не відбулися. У звязку із цим органом примусового виконання було запропоновано стягувачу іпотекодержателю (Банку) залишити квартиру за собою у рахунок погашення кредитної заборгованості стягнутої рішенням суду. Так як в установлений законом строк Банк не заявив про залишення непроданого майна за собою, 30.04.2015 виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі пункту 3 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

В подальшому Банк повторно пред`явив виконавчий лист до виконання та квартира повторно виставлялася на торги 16.01.2017, 09.03.2017 та 14.04.2017, але торги не відбулися. У зв`язку із цим, орган примусового виконання повторно запропонував Банку залишити квартиру за собою в рахунок погашення заборгованості присудженої рішенням суду. В установлений законом строк Банк не заявив про залишення іпотечного майна за собою та виконавчий лист було повернуто стягувачу.

Крім того, в провадженні органу примусового виконання перебувало виконавче провадження № 40636891 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 27.07.2010 в сумі 339662,57 грн., яке завершено на 30.04.2015 на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме через відсутність майна у боржника на яке може бути звернуто стягнення.

Будучи співвласником квартири, яка є предметом іпотеки, позивач вважає, що має переважне право на придбання частки відповідача у вказаній квартирі шляхом переведення на нього прав та обов`язків співвласника боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Переведення прав та обов`язків співвласника боржника, на думку позивача, не дає підстав для припинення іпотеки, а тому не порушуватиме права іпотекодержателя, в т.ч. і на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки.

Переведення на позивача прав та обов`язків співвласника боржника на підставі частини другої статті 366 ЦК України фактично свідчитиме набуття позивачем права власності на частку квартири, належну відповідачу, з проведенням відповідного перерахунку у бік зменшення розміру грошового зобов`язання відповідача стягнутого рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.03.2017 у справі № 489/6007/16-ц.

Третя особа - АТ «Державний експортно-імпортний банк України» надав у пояснення на позовну заяву, в яких в задоволені позовних вимог просить відмовити.

В пояснення вказано, що спірна квартира є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки, укладеного між Банком та відповідачем ОСОБА_2 . Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки від 09.07.2007 № 62307Р7. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.05.2013 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 62307С27 від 09.07.2007 в сумі 247016,94 грн. та судовий збір. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 16.05.2015 стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість 48474,33 грн. боргу та судовий збір. Вказані судові рішення набрали законної сили та відповідно до виданих виконавчих листів відбувається примусове стягнення на загальну суму 297410,44 грн.

Позивач фактично просить суд шляхом переведення прав та обов`язків на нього з ОСОБА_2 за рахунок іпотечного майна Банку стати власником квартири і також отримати задоволення своїх кредиторських вимог, що суперечить положенням Закону України «Про іпотеку».

Так, відповідно до постанови Верховного Суду від 05.09.2018 по справі № 554/14897/15-ц кредитор може вимагати переведення на нього прав та обов`язків співвласника боржника щодо належної йому частки у майні лише після того, коли останній відмовився виконати вимоги про продаж своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від її придбання.

Між тим в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач пред`являв вимоги до відповідача про продаж належної йому частки, а він ід цього відмовився.

Посилання позивача на статтю 366 ЦК України є безпідставним, так як продаж предмету іпотеки може здійснюватися лише за згодою іпотекодержателя.

Позивач надав до суду відповідь на пояснення третьої особи, вказавши на їх безпідставність.

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористалася.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.05.2019 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 26.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання, яке відбулося 06.07.2020 11:30 годині, сторони та представник третьої особи не з`явилися.

Позивач надав до суд суду заяву в якій просив розгляд справи здійснити за його відсутності і відсутності представника та задовольнити позовні вимоги. Представник третьої особи просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав наведених у письмових поясненнях на позов.

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористалася, причину неявки в судове засідання не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.03.2017 по справі № 489/6007/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 11.05.2017, в порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 01.03.2012 в розмірі 53268,49 дол.США, що еквівалентно 1365708,00 грн. та 4134,00 грн. судового збору.

Із вказаних судових рішень слідує, що квартира АДРЕСА_1 була набута сторонами за час шлюбу, відповідно до договору купівлі-продажу від 09.07.2007.

В той же день, 09.07.2007 між відповідачем ОСОБА_2 та АТ «Укрексімбанк» було укладено кредитний договір № 62307С27, відповідно до умов якого вона отримала кредит в сумі 75000,00 дол. США з кінцевою датою погашення 15.07.2017 для оплати вартості вказаної спірної квартири.

У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ОСОБА_2 та АТ «Укрексімбанк» 09.07.2007 було укладено іпотечний договір нерухомого майна N62307Z33, згідно із яким спірна квартира була передана в іпотеку АТ «Укрексімбанк».

Із письмових пояснень третьої особи - АТ «Державний експортно-імпортний банк України» вбачається та встановлено судом, що через порушення позичальником грошових зобов`язань заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.05.2013 по справі № 489/646/13-ц (провадження 2/489), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 09.04.2015, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 62307С27 від 09.07.2007 в розмірі 28906,19 дол. США, що еквівалентно 231047,17 грн. та пеню в розмірі 15969,77 грн., а також по 1161,43 грн. судового збору з кожного.

Також, рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 16.05.2015 по справі № 489/3751/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість 48474,33 грн. боргу та судовий збір.

Із письмових пояснень третьої особи вбачається, що видані відповідно до вказаних судових рішень виконавчі листи знаходяться на примусовому виконанні в Інгульському відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), що також підтверджується відомостями Автоматизованої системи виконавчого провадження (виконавчі провадження №№ 54467550, 54467772, 54468062).

Як слідує з позовної заяви, позивач просить перевести на себе на підставі частини другої статті 366 ЦК України права та обов`язки співвласника - боржника з проведенням відповідного перерахунку у бік зменшення розміру грошового зобов`язання відповідача ОСОБА_2 , стягнутого з останньої на його користь рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.03.2017 по справі № 489/6007/16-ц, виходячи і з вартості Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , розмір якої становить 387050,00 грн. (774100,00 / 2).

При цьому позивач вказує, що третя особа двічі не скористалася своїм правом на залишення предмету іпотеки за собою після того як прилюдні торги не відбулися, внаслідок чого виконавчий лист повертався органом примусового виконання Банку.

За частиною першої статті 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до частини другої наведеної статті, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За положеннями статті 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Виходячи з положень цієї норми, кредитор може вимагати переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника щодо належної йому частки у майні лише після того, коли останній відмовився виконати вимоги про продаж своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від її придбання.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05.09.2018 по справі № 554/14897/15-ц, на яку міститься посилання в письмових поясненнях третьої особи.

Між тим, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що частка відповідача в квартирі, яка є предметом іпотеки, не підлягає виділу в натурі; позивач, як кредитор, вчинив дії, направлені на вимогу від боржника продажу її частки з направленням суми виторгу на погашення боргу; боржник відмовляється від продажу своєї частки в спільному майні.

Матеріали справи також не містять доказів звернення до примусового виконання рішення суду, який борг стягнуто з відповідача на його користь.

При цьому, відповідно до частин шостої, сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Як слідує з матеріалів справи, третя особа не втратила свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин, осінивши в сукупності наявні у справі докази суд приходить до висновку суд про відсутність підстав для задоволенню позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» про переведення прав та обов`язків співвласника-боржника відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

третя особа: Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», , місцезнаходження: м.Київ, вул. Антоновича, 127.

Повний текст судового рішення складено_13.07.2020.

Суддя І.В.Коваленко