Постанова

Іменем України

14 липня 2020 року

м. Київ

справа № 158/1469/16-ц

провадження № 61-43930св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Кузьміч Надія Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 06 березня 2018 року у складі судді Корецької В. В. та постанову Апеляційного суду Волинської області від 06 серпня 2018 рокуу складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Русинчука М. М., Федонюк С. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Кузьміч Н. В. про визнання заповіту недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . При зверненні до приватного нотаріуса Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Кузьміч Н. В. із заявою про прийняття спадщини, 11 липня 2013 року йому стало відомо, що існує заповіт від імені спадкодавця ОСОБА_3 від 04 лютого 2013 року зареєстрований за № 43, відповідно до якого, все майно де б воно не було та з чого не складалось, спадкодавець заповів своїй дружині - ОСОБА_2 .

Зазначав, що на час складання заповіту спадкодавець ОСОБА_3 , перебував у такому стані, що не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, оскільки тривалий час хворів на рак легень та знаходився під впливом сильнодіючих знеболюючих ліків. Також вказав, що заповіт був складений за декілька днів до його смерті.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним заповіт, складений від імені спадкодавця ОСОБА_3 , посвідчений 04 липня 2013 року приватним нотаріусом Ківерцівського нотаріального округу Волинської області Кузьміч Н. В. зареєстрованим за № 43.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 06 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Кузьміч Н. В. до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що волевиявлення заповідача ОСОБА_3 під час складання спірного заповіту, не відповідало його внутрішній волі, та що він не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, а отже в силу вимог частин першої, другої статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відсутні підстави для визнання заповіту недійсним.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Волинської області від 06 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 06 березня 2018 року в цій справі залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, із висновком якого погодився й апеляційний суд, суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, необгрунтовано відхилив клопотання позивача про витребування доказів, виклик свідків.

ОСОБА_1 заявляв клопотання про призначення у справі повторної комплексної посмертної судової психолого-психіатричної експертизи, оскільки висновок експертизи має недоліки, що впливає на доказове значення. Однак, суд відмовив у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи, що призвело до ухвалення судом незаконного та необгрунтованого рішення.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 подала до суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзив мотивано тим, що судами правильно встановлено всі обставини справи та надано доказам об`єктивну оцінку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 11 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачу.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1234 ЦК України встановлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. Отже, на заповіт як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, його підписує інша особа, що засвідчується у відповідному порядку із зазначенням причин, за яких текст заповіту не міг підписати заповідач власноруч; має бути посвідчений нотаріусом або уповноваженою на це посадовою, службовою особою визначеною статтями 1251 - 1252 ЦК України.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Стаття 1257 ЦК України передбачає, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Вимоги щодо порядку посвідчення заповіту нотаріусом встановлені статтею 1248 ЦК України.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 свої вимоги щодо недійсності заповіту від 04 лютого 2013 року, складеного ОСОБА_3 , обґрунтовував тим, що заповідач на час вчинення вказаного правочину не міг розуміти значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки тривалий час хворів і знаходився під впливом сильнодіючих знеболюючих ліків.

Судом установлено, 04 лютого 2013 року приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Кузьміч Н.В. було посвідчено заповіт, яким ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, та яке буде належати йому на день смерті, і на яке буде мати право за законом, заповів ОСОБА_2 . Особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено. Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 43.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 11 липня 2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 є сином спадкодавця.

Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК України).

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі та йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами (стаття 89 ЦПК України), будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи могла в конкретний момент вчинення правочину особа розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

За клопотанням ОСОБА_1 та його представників ухвалою Ківерцівського районного суду від 22 лютого 2017 року у цій справі була призначена посмертна комплексна судова психолого-психіатрична експертиза, на вирішення якої були поставлені питання щодо того чи міг ОСОБА_3 , який хворів на рак, у момент складання заповіту 04 лютого 2013 року правильно розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та/або керувати ними.

Згідно з висновком посмертної судово-психіатричної експертизи від 07 серпня 2017 року № 33, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що хворів на рак легень IV ступеня, який приймав у зв`язку з хворобою наркотичні препарати, у момент складання заповіту 04 лютого 2013 року не виявляв ознак будь-яких психічних розладів, тому міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди, дослідивши докази у справі та давши їм належну оцінку, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати заповіт від 04 лютого 2013 року таким, що не відповідає вимогам закону. Факт не усвідомлення ОСОБА_3 значення своїх дій та неможливість керувати ними у момент вчинення заповіту не підтверджується належними та допустимими доказами.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що посилання ОСОБА_1 на те, що висновок експертизи є необґрунтованим, неповним і таким, що викликає сумніви у його правильності, є безпідставними, оскільки судовими експертами було проаналізовано усі медичні документи про стан здоров`я ОСОБА_3 та під час апеляційного розгляду цієї справи, експерти Равенок О. А. та Радзевілова О. В. у своїх поясненнях підтвердили ту обставину, що заповідач ОСОБА_3 , навіть приймаючи сильнодіючі наркотичні препарати у зв`язку з хворобою, не виявляв психічних розладів та міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними в момент складання та посвідчення заповіту.

Доводи касаційної скарги про те, що суди безпідставно відмовили у призначенні повторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи є необґрунтованими, оскільки, як установлено судами першої та апеляційної інстанцій, експертам надавались всі матеріали, необхідні для складання висновку; висновок експертизи від 07 серпня 2017 року № 33 є повним, чітким та конкретним, експерти дослідили всі надані матеріали. Позивач, який по суті не погоджується з результатом експертизи, не довів, що висновок експертизи є недостатньо обґрунтованим чи суперечить іншим матеріалам справи, чи при його складанні істотно порушені норми процесуального права, які регламентують призначення і проведення судової експертизи. Аргументи касаційної скарги стосовно відхилення клопотання позивача про проведення повторної експертизи є аналогічними доводам апеляційної скарги, мотивована відповідь на які була надана судом апеляційної інстанції.

Установивши, що позивач як на підставу своїх вимог щодо визнання недійсним заповіту не надав суду жодного належного та допустимого доказу про те, що заповіт вчинений із порушенням вимог законодавства, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій надали неправильну оцінку поданим доказам, не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права та зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які ними правильно застосовані.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 06 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 06 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк