У Х В А Л А

30 червня 2020 року

м. Київ

справа № 514/523/19

провадження № 61-8959ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремко В. В.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 07 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 травня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»(далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 123 580,23 грн.

Позов обгрунтований тим, що відповідно до укладеного кредитного договору від 15 червня 2012 року № б/н ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3 800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав належним чином, заборгованість не погасив. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість, яку в добровільному порядку сплачувати не бажає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідача.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської областівід 07 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 15 червня 2012 року № б/н у розмірі 8 488,39 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Ухваливши рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в супереч встановлення факту отримання та використання відповідачем кредитних коштів, в матеріалах справи відсутні відомості, щодо укладення кредитного договору, у якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, тому судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які б вказували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Постановою Одеського апеляційного суду від 12 травня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 07 листопада 2019 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 800,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції зазначив, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із цим позовом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Суд апеляційної інстанції встановив, що відповідно до укладеного договору від 15 червня 2012 року № б/н ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3 800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Проте у матеріалах справи не має належних та допустимих доказів того, що АТ КБ «ПриватБанк» збільшений кредитний ліміт. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі, що перевищує 3 800,00 грн, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд дійшов висновку, що висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за кредитом в розмірі 8 488,39 грн є помилковим, а підлягає стягненню сума у розмірі 3 800,00 грн.

У червні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 07 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 травня 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.

Предметом спору у зазначеній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 123 580,23 грн кредитної заборгованості. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судом не встановлено і заявник на такі не посилається.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані АТ КБ «ПриватБанк» рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 07 листопада 2019 року та постанова Одеського апеляційного суду від 12 травня 2020 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 07 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 травня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко