ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1155/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю державного виконавця Шматлай О.В.,

стягувача ОСОБА_1 ,

його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Хмельницький) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 травня 2020 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог подання державного виконавця

У травні 2020 року головний державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Хмельницький) Шматлай О.В. (далі - державний виконавець) звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Державний виконавець зазначила, що нею здійснюється зведене виконавче провадження №62022257 з примусового виконання:

- виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області №1-кп/686/252/2015 від 29 вересня 2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 50 000 грн моральної шкоди (виконавче провадження №55496110);

- виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області №1-кп/686/252/2015 від 29 вересня 2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10 000 грн витрат на правову допомогу (виконавче провадження №55496171);

- вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області №Ф-42378-17У від 9 листопада 2018 року про сплату ОСОБА_3 15 819 грн 54 коп. боргу (недоїмки) з єдиного внеску на обов`язкове державне соціальне страхування (виконавче провадження №58323070);

- вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області №Ф-42378-17У від 7 лютого 2019 року про сплату ОСОБА_3 2 457 грн 18 коп. боргу (недоїмки) з єдиного внеску на обов`язкове державне соціальне страхування (виконавче провадження №59695303).

ОСОБА_3 ухиляється від виконання цих рішень, зокрема він не сплачує присуджені кошти, приховує своє майно та доходи, відсутній за місцем проживання. Разом із тим, протягом 2017-2020 років боржник неодноразово виїздив за кордон. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2018 року оголошено розшук ОСОБА_3 , на теперішній час місце його перебування не встановлено.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 травня 2020 року в задоволенні подання державного виконавця відмовлено.

Суд керувався тим, що ухилення ОСОБА_3 від виконання рішень не доведено, внаслідок чого підстави для його обмеження у праві виїзду за межі України відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити ухвалу про задоволення подання державного виконавця посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт ухилення ОСОБА_3 від виконання рішень доведено, наразі, суд не врахував усіх обставин, не застосував норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість подання державного виконавця.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Державний виконавець і ОСОБА_3 не подали відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися вимоги подання, та не дотримався приписів ст.ст. 81, 89 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм процесуального права оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 червня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 50 000 грн моральної шкоди та 10 000 грн витрат на правову допомогу.

На підставі виконавчих листів №1-кп/686/252/2015 від 29 вересня 2015 року, виданих судом першої інстанції за цим вироком, державний виконавець постановами від 9 та 10 січня 2018 року відповідно відкрили виконавчі провадження №55496110 (щодо моральної шкоди) та №55496171 (щодо витрат на правову допомогу).

Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області надіслало ОСОБА_3 вимогу №Ф-42378-17У від 9 листопада 2018 року про сплату 15 819 грн 54 коп. боргу (недоїмки) з єдиного внеску на обов`язкове державне соціальне страхування.

На підставі цієї вимоги державний виконавець постановою від 8 лютого 2019 року відкрила виконавче провадження №58323070.

Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області надіслало ОСОБА_3 вимогу №Ф-42378-17У від 7 лютого 2019 року про сплату 2 457 грн 18 коп. боргу (недоїмки) з єдиного внеску на обов`язкове державне соціальне страхування.

На підставі цієї вимоги державний виконавець постановою від 2 серпня 2019 року відкрила виконавче провадження №59695303.

Постановою державного виконавця від 7 травня 2020 року вказані виконавчі провадження об`єднано у зведене виконавче провадження №62022257.

Застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон №3857-ХІІ) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону №3857-ХІІ передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

В силу ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи), визначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.

Це також є підставою для звернення виконавця з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що ОСОБА_3 не сплачує добровільно кошти за виконавчими документами та не подав державному виконавцю декларацію про свої доходи та майно.

Тривалий час ОСОБА_3 не з`являвся на виклики державного виконавця, а по прибуттю 28 грудня 2018 року до відділу державної виконавчої служби - відмовився від сплати заборгованості за виконавчими документами.

ОСОБА_3 відсутній за місцем проживання, внаслідок чого ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2018 року оголошено його розшук.

На теперішній час ОСОБА_3 не працює та не має офіційного доходу, разом із тим він систематично виїжджає за межі України у приватних справах.

Рішення про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів залишається невиконаним.

Отже, докази у справі достовірно та об`єктивно вказують на те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання зобов`язань, які покладені на нього рішенням суду та органів фіскальної служби.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість подання державного виконавця.

Щодо застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини як джерела права

Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну (частина друга). На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб (частина третя).

ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо заборони виїзду особи з власної країни через несплату боргу за рішенням суду.

Так, у рішенні від 26 листопада 2009 року у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria», заява №34383/03, п. 44) ЄСПЛ сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині третій статті 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Критерій законності означає, що обмеження свободи пересування повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм (п. 46).

Обмеження свободи пересування є виправданим, якщо воно переслідує легітимну (законну) мету, зокрема захист прав інших осіб - кредиторів (п. 47).

Принцип «пропорційності» обмеження свободи пересування передбачає, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості. Проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі за змістом висновки ЄСПЛ зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», рішення від 2 липня 2009 року, заява № 50/02) та у справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia», рішення від 11 липня 2013 року, заява №28975/05).

У справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, з огляду на встановлені судом обставини, характер правовідносин і застосовані правові норми, не вбачається невідповідності обмеження свободи пересування ОСОБА_3 критеріям такого обмеження, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Так, Законом №3857-ХІІ встановлено, що громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, зокрема, у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання таких зобов`язань. Отже, Законом, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, врегульовано питання щодо обмеження свободи пересування громадян.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

З матеріалів справи вбачається, що протягом п`яти років ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання судового рішення, ігнорує вимоги державного виконавця, не сплатив жодної суми на погашення заборгованості, приховує свої доходи та майно.

Неправомірні дії ОСОБА_3 ставлять під сумнів одну з основних засад судочинства - обов`язковість судового рішення та призводять до грубого порушення прав стягувачів, а тому, на думку суду апеляційної інстанції, застосування до боржника обмеження у праві виїзду за кордон сприятиме погашенню заборгованості та захисту прав інших осіб.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, тому в силу ч. 1 ст. 376 ЦПК України вона підлягає скасуванню з постановленням ухвали про задоволення подання державного виконавця.

Щодо судових витрат

Понесені ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги (420 грн 40 коп.) слід покласти на ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Подання головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Хмельницький) Шматлай Оксани Василівни задовольнити.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України (місце реєстрації - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язання, покладеного на нього:

- виконавчими листами Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області №1-кп/686/252/2015 від 29 вересня 2015 року про стягнення на користь ОСОБА_1 50 000 гривень моральної шкоди та 10 000 гривень витрат на правову допомогу;

- вимогами Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області №Ф-42378-17У від 9 листопада 2018 року та №Ф-42378-17У від 7 лютого 2019 року про сплату в дохід держави 15 819 гривень 54 копійок та 2 457 гривень 18 копійок боргу (недоїмки) з єдиного внеску на обов`язкове державне соціальне страхування.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) 420 гривень 40 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 8 липня 2020 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Салоїд Н.М.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 81