Справа № 289/313/19
Номер провадження 2/289/53/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Сіренко Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та просить суд ухвалити рішення, яким виділити з трикімнатної квартири АДРЕСА_1 позивачеві та її дочці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , частку у вигляді двох кімнат розміром 18.6 кв.м та 12.7 кв.м. Кухню, коридор, туалет і ванну залишити з відповідачем у спільне користування.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що з 31.12.2003 по 25.10.2018 сторони перебували в шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час шлюбу, разом із батьками відповідача, була приватизована зазначена вище трикімнатна квартира, видано свідоцтво про право власності на квартиру.

Батьки відповідача померли, при цьому батько відповідача ОСОБА_4 перед смертю заповів належну йому 1/5 частину вказаної квартири позивачеві ОСОБА_1 , яка спадщину прийняла і отримала свідоцтво про право на спадщину.

На даний час з відповідачем, який зловживає спиртними напоями, постійно виникають сварки, скандали, відповідач відмовляється поділити спірну квартиру, що і стало підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою від 01.07.2019 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання та встановлено сторонам строки для надання відзиву, відповіді на відзив та роз`яснено інші права учасникам справи (а.с.24).

Копію позовної заяви разом із додатками та копію ухвали відповідач отримав 09.09.2019 (а.с.34).

На підставі Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, ухвалою від 24.01.2020 суддя Сіренко Н.С. прийняла справу до свого провадження та призначила підготовче засідання на 01.04.2020 (а.с.53,54).

Ухвалою суду від 01.04.2020 підготовче провадження у вказаній цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 24.04.2020 (а.с.62).

В судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позивач заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, відповідач в заяві зазначив, що позов визнає.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва № 2123 про право власності на житло від 13.03.2007 квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить: ОСОБА_4 та членам його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 . Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.8).

Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14,15).

Також матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_4 1/5 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 . (а.с.11).

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 25.10.2018 розірвано шлюб між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , із змісту рішення вбачається, що за час шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із матір`ю (а.с.13).

Як вбачається із технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 ., жилі і підсобні приміщення квартири являють собою окрему квартиру, що складається з жилих кімнат: 1-а кімната 18,6 кв.м, 2-а кімната 12,7 кв.м, 3-я кімната 9,7 кв.м, жила площа квартири складає 41,0 кв.м, а також кухні - 9,7 кв.м, ванної кімнати - 1,9 кв.м, туалет - 1,7 кв.м, коридору 6,8 кв.м, кладовка 6,8 кв.м, балкон (лоджія) 4,6 кв.м. Як вбачається із плану квартири кімнати мають самостійні виходи (а.с.9-10).

У відповідності до положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі захисту права спільної власності.

Правовий режим спільної власності визначається главою 26 ЦК України.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Положеннями статей 357, 358 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При спільній частковій власності кожному із співвласників, як це зазначено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, належить частка в праві власності на спільний об`єкт у цілому. Частки можуть бути рівними і нерівними, але завжди їхній розмір повинен бути точно визначений у вигляді дробу права власності або в процентному відношенні.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом (ст. 368 ЦК України).

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ст. 369 ЦК України).

Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

В свою чергу ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

При виділі частки із спільного нерухомого майна або при його поділі співвласникам має виділятися окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна у розумінні статті 181 ЦК України.

Системний аналіз статей 181, 183, 358, 364, 367 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку (квартири), що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку (квартири) із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку (квартири) в ізольовані приміщення, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України закріплено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суду не надано належних, достовірних та допустимих доказів того, що виділ у натурі частки із спільного майна є можливим, запропонований позивачем варіант виділу відповідає розміру часток співвласників у праві власності, не надано також висновку щодо технічної можливості такого виділу з дотриманням чинних будівельних норм. Враховуючи, що у жодне судове засідання сторони не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд позбавлений можливості додатково роз`яснити учасникам процесу їх права на заявлення відповідних клопотань про надання додаткових доказів, призначення експертизи тощо, однак, в той ж час суд бере до уваги, що при зверненні до суду із позовною заявою позивач, в силу положень ч. 5 ст. 177 ЦПК України, зобов`язана була додати до останньої всі наявні в неї докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог.

Окрім того, суд звертає увагу позивача на те, що її позовна вимога сформульована таким чином, що за своєю суттю являється вимогою про встановлення порядку користування спільним майном, оскільки позивач просила суд кухню, коридор, туалет і ванну залишити з відповідачем у спільне користування.

У зв`язку з чим суд роз`яснює позивачу, що співвласники можуть добровільно між собою укласти договір про порядок володіння та користування спільним майном з метою уникнення можливих суперечок та нормального співіснування. Такий договір може укладатися як в простій письмовій формі, так і бути нотаріально засвідченим.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 259, 264-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_4 ) про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. С. Сіренко