22-ц/804/2235/20
242/1389/20

П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.

за участі секретаря Сідельникової А.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у режимі відео конференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 30 квітня 2020 року, постановленого у складі судді Черкова В.Г., -

в с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 30 березня 2017 року, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за реєстраційним № 4396 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором №0401/1206/88-381 від 13 грудня 2006 року заборгованості за кредитом 494 852,71 грн., заборгованості за відсотками 915 875,81 грн., разом 1 410 728,52 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис про стягнення на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором. Даний спір не має ознак безспірності, оскільки ним спростовується існування заборгованості саме у такому розмірі, як зазначено у виконавчому написі. За приписами ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. У липні 2013 року був здійснений останній платіж по кредиту, а, отже, з наступного місяця, тобто з серпня 2013 року у відповідача виникло право вимоги дострокового повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України. Вважає, що в даному випадку перебіг позовної давності розпочався 21 серпня 2013 року та не переривався, а виконавчий напис було вчинено лише у березні 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 30 квітня 2020 року позовні вимоги задоволені. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 30 березня 2017 року, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., за реєстраційним № 4396 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитом 494 852,71 грн., заборгованості за відсотками 915 875,81 грн., разом 1 410 728,52 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, у тому числі часу виникнення права вимоги на стягнення заборгованості, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Надходження апеляційної скарги до апеляційної інстанції та її короткий зміст

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 15 червня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 30 квітня 2020 року.

В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» не пов`язує наявність безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника з наявністю спору щодо розміру зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом і пені. Ця норма передбачає, що документи, які надаються нотаріусу, повинні підтверджувати безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника. Документи надані відповідачем нотаріусу відповідали встановленим вимогам.

Наявність рішення про стягнення боргу, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Початок перебігу позовної давності може збігатися з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, але треба також брати до уваги суть зобов`язання та визначені сторонами в договорі строки дії договору, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за кредитами та процентами за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту був встановлений до 12 грудня 2016 року.

Аргументи учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, оскільки вона є необґрунтованою. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, так з 22 лютого 2017 року в актуальній редакції Переліку передбачено можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Проте, як вбачається з матеріалів справи та безпосередньо з копії виконавчого напису, для його вчинення подавався оригінал (копія) кредитного договору №0401/1206/88-381 від 13 грудня 2006 року, який укладений між сторонами у простій письмовій формі. Наведе, виключає можливість вчинення спірного виконавчого напису на підставі вказаного кредитного договору. Вважає, що у нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення цієї нотаріальної дії через те, що виконавчий напис на підставі кредитного договору вчинений 30 березня 2017 року, тобто під час дії редакції переліку, яка не передбачала такої можливості.

В апеляційній скарзі не доведено про безспірність боргу за кредитним договором. Початок для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

2.Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приватний нотаріус Чуловський В.А., будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду не надавав.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Матеріалами справи встановлено, що 13 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено споживчій кредитний договір № 0401/1206/88-381, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 500 000, грн. на строк з 13 грудня 2006 року по 12 грудня 2016 року, зі сплатою 19% річних за користування кредитними коштами.

17 січня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис №785 за заявою ТОВ «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на предмет іпотеки приміщення магазину АДРЕСА_1 4, загальною площею 737,2 кв. АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору № 0401/1206/88-381 від 13 грудня 2006 року у розмірі: заборгованість за кредитом 494 852,71 грн., заборгованість за відсотками 810 776,15 грн., разом 1 305 628,86 грн. та витрати за вчинення виконавчого напису

30 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено оскаржуваний виконавчий напис, за яким з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», було стягнуто заборгованість по кредитному договору № 0401/1206/88-381 від 13 грудня 2006 року у розмірі: заборгованість за кредитом 494 852,71 грн., заборгованість за відсотками 915 875,81 грн., разом 1 410 728,52 грн. та витрати за вчинення виконавчого напису, право вимоги за яким 28 листопада 2012 року було відступлене стягувачу ТОВ «ФК «Вектор плюс» на підставі Договору факторингу, якому, в свою чергу, право вимоги було відступлене 28 листопада 2012 року ПАТ «СВЕДАБАНК» на підставі договору факторингу № 15. Стягнення заборгованості проводиться за період з 12 грудня 2016 року по 29 грудня 2016 року.

На підставі виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. №4396 від 30 березня 2017 року Селидівським міським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Мвністерства юстиції (м.Харьків) 03 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження № 61138472.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Цими актами є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, за результатами аналізу вищенаведених норм, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 61-84цс19).

З тексту оспорюваного виконавчого напису від 30 березня 2017 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 30 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/200084/14.

Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору № 0401/1206/88-381, укладеного банком з позивачем.

Тобто, з викладеного вище вбачається, що виконавчий напис нотаріуса здійснено з порушенням чинного законодавства, оскільки зазначена у виконавчому написі заборгованість не є безспірною, тому приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 30 березня 2017 року застосував не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі.

За таких обставин, суд першої інстанції в цілому дійшов до правильного висновку, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду, дивлячись на неправильні висновки суду щодо того в чому саме полягає спірність заборгованості, оскільки це не вплинуло на правильність прийнятого рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 30 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева

Повний текст судового рішення складено 10 липня 2020 року.

Суддя І.П. Мироненко