Справа № 728/487/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року Бахмацький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді Лободи Н.В.

за участі секретаря судового засідання Кулик Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бахмач в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до Бахмацького районного суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, у якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину незавершеного будівництва (об`єкта житлової нерухомості), розташованого в АДРЕСА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що вказана нерухомість набута у період шлюбу між сторонами і є їх спільною сумісною власністю, однак відповідач відмовляється визнавати позивачку співвласником даного незавершеного будівництва та ухиляється від введення будинку в експлуатацію, що і змусило позивачку звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 01.04.2020 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 24.04.2020.

24.04.2020 підготовче засідання було відкладено до 18.05.2020 у зв`язку з карантином та продовженням відповідачу строку для подання відзиву на позов.

18.05.2020 підготовче засідання було відкладено до 02.06.2020 у зв`язку із заявою відповідача про відкладеного розгляду справи у зв`язку з його перебуванням в ООС.

02.06.2020 підготовче провадження у справі було закрито і справу призначено до судового розгляду по суті на 09.07.2020.

Сторони, будучи належним чином сповіщеними про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому позивачка та її представник позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити; відповідач позовні вимоги визнає, але заперечує проти стягнення з нього судових витрат; відзиву на позов не подав.

Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд приходить до наступного висновку.

Як було встановлено у судовому засіданні сторони з 19.02.1994 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний згідно з рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15.05.2018 (а.с.16-17).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Курінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області №76 від 25.10.1994, ОСОБА_2 була виділена земельна ділянка по АДРЕСА_1 та надано дозвіл на будівництво нового господарства (а.с.12, 14).

На підставі вищевказаного рішення виконавчого комітету Курінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області був розроблений проект земельної ділянки індивідуальної забудови в АДРЕСА_1 та складений акт про проведення розбивки фундаменту під будівництво житлового будинку за вищевказаною адресою (а.с.10,11,13).

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок садибного типу, розташований в АДРЕСА_1 , який виготовлений станом на 22.06.2011, будинок та споруди за вищевказаною адресою побудовані у 2002 році (а.с.5-9, 15).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.03.2020, відомості про об`єкт нерухомості, розташований в АДРЕСА_1 у вказаних реєстрах відсутні (а.с.37).

Відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.23, п.24 Постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Так, Судом встановлено, що спірні правовідносини з приводу вищевказаної нерухомості виникли між сторонами до 01.01.2004 року, тобто під час дії Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року, тому порядок набуття спільного майна та його правовий режим визначається за нормами діючого на той час законодавства, яке ці відносини регулює.

Згідно із положеннями ст.16 ЗУ «Про власність» у редакції станом на час виникнення правовідносин між сторонами, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Відповідно до вимог статті 22 КпШС України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільної сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших причин не мав самостійного заробітку.

Положеннями ст.28 КпШС України у редакції на час виникнення правовідносин між сторонами визначено, що у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Також, нормами діючого на даний час законодавства, зокрема положеннями статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з положеннями ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Частиною 3 ст.368 ЦК України також визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі № 6-47цс16 зроблено висновок, що новостворене нерухоме майно набуває правового режиму житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Отже за загальними правилами, набуте сторонами під час шлюбу спірне майно у виді незавершеного будівництва є їх спільною сумісною власністю, а отже може бути розподілене між ними.

При цьому, дружина та чоловік незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі, чи їх шлюб припинено, мають рівні права та обов`язки щодо спільно нажитого майна у шлюбі, а тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право кожен на 1/2 частину незавершеного будівництва, розташованого в АДРЕСА_1 .

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину спірної нерухомості підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, Суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі задоволення позову інші судові витрати, які пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

У позові позивачка вказує, що нею понесені судові витрати на сплату судового збору та на професійну правничу допомогу.

При цьому Суду у підтвердження вказаних судових витрат надано лише квитанцію про сплату судового збору на суму 3294.00 грн.

Отже, позивачкою понесені і документально підтверджені судові витрати у виді сплати 3294.00 грн. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача.

Що стосується витрат, пов`язаних з наданням позивачці правничої допомоги, то Суд, враховуючи положення ст.137 ЦПК України, не вбачає підстав для їх стягнення з відповідача, оскільки позивачкою не надано Суду всіх необхідних документів у підтвердження понесених вказаних судових витрат.

Виходячи з вищевикладеного керуючись ст.ст.5, 10-13, 81-83, 141, 247, 258, 259, 263 265 ЦПК України, Суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину незавершеного будівництва (об`єкта житлової нерухомості), розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору в сумі 3294 (три тисячі двісті дев`яносто чотири) грн. 00 коп.

Позивачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Бахмацький районний суд Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Бахмацького районного суду Н.В.Лобода