Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3095/17

номер провадження 2/695/32/20

30 червня 2020 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю:

секретаря Біліченко С.В.,

позивача за первісним позовом,

відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

відповідача за первісним позовом,

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

представника відповідача за первісним позовом,

позивача за зустрічним позовом адвоката Блажієвського Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на об`єкти нерухомого майна в порядку спадкування за законом, зустрічний позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на об`єкти нерухомого майна в порядку спадкування за законом.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є дочкою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті батька позивача відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0.2084 га., кадастровий номер :01:002:010 для будівництва та обслуговування житлового будинку , яка розташована по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0.0536 га, кадастровий номер :01:002:0111, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 2.3030 га, що розташована на території Бубнівсько Слобідської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та земельні ділянки загальною площею 2.6840 га, що розташовані на території Бубнівсько Слобідської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Після смерті ОСОБА_3 позивач, вважаючи себе належним спадкоємцем, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Однак у оформленні спадщини позивачу було відмовлено, оскільки нотаріусу не надано документів, які підтверджують належність вказаного майна спадкодавцю. За цих підстав нотаріус, постановою від 04.10.2017 року, відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а тому остання була змушена звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Відповідач по справі за первісним позовом ОСОБА_2 надав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти позовних вимог ОСОБА_1 наполягаючи на тому, що позивач за первісним позовом є дочкою ОСОБА_3 від першого шлюбу. В подальшому ОСОБА_3 одружився на матері відповідача за первісним позовом та після смерті останньої відповідач прийняв спадкове майно матері в тому числі і 1/2 будинку у якому проживав батько та мати відповідача. А тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права на спадщину на 1/2 частину будинку, що знаходиться розташований за адресою АДРЕСА_1 задоволені бути не можуть. Окрім того позивач за первісним позовом має бути усунена від права на спадкування , оскільки ухилялася від надання допомоги своєму батькові.

У подальшому ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування.

Вимоги вказаної позовної заяви мотивовані тим, що ОСОБА_1 не має права на спадкування майна свого батька, бо вона навмисно ухилялася від виконання обов`язку по його утриманні. Догляд за хворим батьком здійснював позивач за зустрічним позовом, а також його дружина, ОСОБА_1 в свою чергу все своє доросле життя будь-якої участі в житті батька не приймала, уваги та допомоги не надавала, хоча мала можливість надавати таку допомогу. Таким чином позивач за зустрічним позовом , керуючись нормами ст.. 1224 ЦК України просив усунути відповідача за зустрічним позовом відправа на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 ..

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.03.2018 року зустрічний позов ОСОБА_2 був прийнятий до розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 ..

ОСОБА_1 надала до суду відзив на зустрічну позовну заяву, у якому заперечувала доводи ОСОБА_2 наполягаючи на тому, що вона дійсно перебуває в неприязних відносинах із позивачем за зустрічним позовом, а оскільки батько фактично проживав разом із ним, то вона дійсно не приходила додому до ОСОБА_2 .. Разом із тим померлий ОСОБА_3 за свого життя активно підтримував із нею родинні відносини, вони часто спілкувалися, в тому числі він неодноразово приїздив до неї додому. В останні роки життя ОСОБА_3 він тяжко хворів, однак позивач за зустрічним позовом ніколи не повідомляв її про вказані обставини, та не вказував, що її батько потребує допомоги саме ОСОБА_1 .. Крім того просила врахувати, що вона також є людиною похилого віку, отримує мінімальну пенсію, постійно хворіє, та сама потребує допомоги, а тому просила суд врахувати роз`яснення , які викладені в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 «Про судову практику у справах спадкування» від 30.05.2008 року, та у задоволенні зустрічного позову просила відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 вимоги своєї позовної заяви підтримала частково наполягаючи на задоволенні позовних вимог лише в частині визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частини земельних ділянок площею 2.3030 га, та площею 2.6840 га, що розташовані на території Бубнівсько Слобідської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підтвердження своїх вимог надала суду пояснення аналогічні поясненням, які містяться в позовній заяві, а також відзиві на зустрічний позов.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, а також його представник, адвокат Блажієвський Н.І. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог за первісним позовом заперечували повністю з підстав, які наведені у відзиві на позовну заяву, зустрічний позов про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування просили задовольнити у повному обсязі, надавши при цьому пояснення аналогічні поясненням, які містяться в зустрічній позовній заяві.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_2 та з ними постійно проживав ОСОБА_3 .. ОСОБА_2 із ОСОБА_1 не спілкувалися, а померлий ОСОБА_3 за свого життя спілкувався із своєю дочкою, відвідував її та підтримував із нею відносини. Про безпорадний стан ОСОБА_3 ОСОБА_1 не повідомлялася, за допомогою ні вона, ні її чоловік до ОСОБА_1 не зверталися. Також про смерть ОСОБА_3 ОСОБА_1 не повідомлялася.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що вона є сусідкою ОСОБА_1 та неодноразово бачила, як до неї приїжджав її батько ОСОБА_3 з яким вони спілкувалися та підтримували відносини. ОСОБА_3 за 4 місяці до дня своєї смерті був лежачий, не міг пересуватися та тяжко хворів. ОСОБА_1 мала на нього образу за те, що він покинув її маленькою, про що неодноразово казала.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що вона є сусідкою ОСОБА_4 із якою фактично проживав ОСОБА_3 , за яким ОСОБА_4 доглядала в час коли той тяжко хворів, вона ж його і поховала. За свого життя ОСОБА_3 часто розповідав, що їздив до своєї дочки, однак він їй був не потрібний.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що ОСОБА_3 не переймався життям ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 , а коли йому стало погано то його доглядала дружина ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .. Із ОСОБА_1 він підтримував відносини та часто до неї навідувався.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків приходить до наступного висновку.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.

Відповідно до свідоцтва про смерть (серії НОМЕР_1 від 22.12.2015 року) ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Нормами ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до свідоцтва про народження (серії НОМЕР_2 від 20.02.1953 року) ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_8 , яка відповідно до свідоцтва про одруження (серії НОМЕР_3 від 29.09.1970 року) змінила своє прізвище на ОСОБА_9 .

Позивач за первісним позовом вказує, що написання по батькові померлого ОСОБА_3 у свідоцтві про її народження як « ОСОБА_10 » є помилковим та створює їй перепони у можливості належного оформлення її спадкових прав.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_2 факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 визнав.

Оскільки учасники справи факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 визнають, то суд, керуючись ст. 82 ЦПК України вважає такі обставини доведеними та такими, які додатковому доказуванню не підлягають, оскільки матеріали справи не містять обґрунтованих сумнівів щодо достовірності цих обставин.

Таким чином судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_3 були дочкою та батьком, а тому позивач, на підставі ч. 1 ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом.

Згідно загальних норм закріплених в ст. 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У судовому засідання позивач за первісним позовом позовні вимоги підтримала частково, а тому суд керуючись нормами ст.,ст. 12, 13 ЦПК України розглядає позовну заяву в межах заявлених позивачем позовних вимог.

Частиною 1 та 2 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відомостей про складення за свого життя ОСОБА_3 заповіту матеріали справи не містять та сторонами не надані, а тому спадкування здійснюється за законом.

Отже позивач як спадкоємець першої черги за законом має право на частину майна свого батька в порядку спадкування за законом, а тому правомірно звернулася до нотаріуса із відповідною заявою про оформлення своїх спадкових прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до постанови завідуючої Золотоніської районної державної нотаріальної контори Гавриленко Н.П. від 04.10.2017 року ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2.3030 га та 2.6840 га відмовлено, оскільки у ОСОБА_1 відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Як вбачається із державний актів на право приватної власності на землю серії ЧР 5-5-285 та серії І НОМЕР_4 039074, ОСОБА_3 був власником земельної ділянки площею 2.3030 га, що розташована на території Бубнівсько Слобідської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та земельні ділянки загальною площею 2.6840 га, що розташовані на території Бубнівсько Слобідської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказані акти зареєстровані в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 285 та № 674 відповідно.

Суд бере до уваги, що вказані вище державні акти на право власності на земельні ділянки видані спеціальним уповноваженим органом на підставі рішення органу державної влади.

Вказана обставина ніким із сторін не оспорюється та фактично сторонами визнається, а тому в силу норм ст. 82 ЦПК України, додатковому доказуванню не підлягає.

Доказів недійсності розпорядження органу державної влади, безпідставності його видачі та відсутності права спадкодавця на вказану земельну ділянку матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 1 ст. 78 Земельного Кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ч. 1 п. «г» ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Статтею 131 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яку ратифіковано Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, в зв`язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, її права підлягають судовому захисту.

Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину.

Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За таких обставин суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню в межах заявлених та підтриманих позивачем позовних вимог.

Відсутність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів не можуть бути підставою для позбавлення її законних спадкових прав.

Що стосується позовних вимог за зустрічним позовом, суд вказує наступне.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Згідно з ч.,ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до норм ст.,ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Факт того, що відповідач за зустрічним позовом ухилялася від надання допомоги батькові не знайшов підтвердження.

Суттєвої матеріальної допомоги своєму батькові ОСОБА_1 надавати не мала можливості у зв`язку з тим, що вона має також похилий вік, отримує та живе лише за рахунок пенсії.

Позивачем за зустрічним позовом не було доведено того факту, що ОСОБА_1 мала можливість як фінансово, так і фізично надати необхідну допомогу, але так цього і не зробила.

Більше того із пояснень свідка ОСОБА_4 , яка фактично здійснювала догляд за ОСОБА_3 , про що вказували інші свідки вбачається, що ніхто до ОСОБА_1 за допомогою не звертався та про обставини необхідності надання такої допомоги не повідомляв.

Саме по собі ненадання допомоги спадкодавцеві не може бути підставою для усунення особи від права на спадкування. В судовому засіданні не було встановлено, що відповідач ухилявся від надання допомоги своєму батьковіі, який дійсно тяжко хворів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», також йдеться про те, що при встановленні факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Разом з цим, будь яких доказів суду на підтвердження тих обставин, що позивач за зустрічним позовом звертався до відповідача за допомогою по утриманню їх батька, оскільки той перебував в безпорадному стані, а остання мала таку можливість, однак свідомо ухилялася від надання такої допомоги, позивачем за зустрічним позовом суду не надано.

Щодо пояснень свідків з боку позивача за зустріним позовом, суд не приймає їх до уваги, ніхто зі свідків не повідомив суду фактів ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків по утриманні батька, а доводи щодо наявності у них неприязних відносин та відсутності спілкування зазначених вище висновків не спростовують.

Більшість з них зі не зустрічалися, не бачилися їх причин не проживання та не спілкування, а всі повідомлені ними обставини наводилися лише зі слів позивача та відповідача за зустрічним позовом.

Статтею 1261 ЦК України закріплене коло суб`єктів, віднесених законодавцем до першої черги спадкоємців за законом. Частиною 1 цієї норми передбачається, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ЦК передбачено п"ять черг спадкоємців, які у визначеному законодавством порядку закликаються до спадкування почергово. Право на спадкування кожною наступною чергою спадкоємців за законом настає при відсутності спадкоємців попередньої черги або неприйнятті ними спадщини або відмови від її прийняття, а також коли всі спадкоємці першої черги усунені від права на спадкування .

Положення про черговість спадкування спадкоємцями за законом базується на презумпції. Тому законом встановлені відповідні черги спадкоємців і на цій підставі передбачається, якщо спадкодавець мав інші наміри щодо передачі належного йому майна, то він вправі написати заповіт і назвати інших осіб.

За таких обставин суд приходить до висновку, що зустрічний позов належним чином не обґрунтований та задоволенню не підлягає.

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 346, 1268 ЦК України та ст. 76,264,265

ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на об`єкти нерухомого майна в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , іден. код НОМЕР_5 право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на спадкове майно, а саме:

- 1/2 частину земельної ділянки площею 2.3030 га, що розташована на території Бубнівсько Слобідської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала померлому на підставі державного акту на право власності на землю серії ЧР5-5-285 від 18 травня 2008 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №285;

- 1/2 частину земельних ділянок загальною площею 2.6840 га, що розташовані на території Бубнівсько Слобідської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належали померлому на підставі державного акту на право власності на землю серії 1-ЧР №039074 від 23 серпня 2001 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №674.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя : Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний головуючим 09 липня 2020 року.