Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5506/19 Головуючий у 1-й інст. Моголівець І. А.
Категорія 36 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.,

суддів Миніч Т.І., Павицької Т. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу № 279/5506/19 за позовом Комунального підприємства теплозабезпечення виконавчого комітету Коростенської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги централізованого теплопостачання

за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Моголівець І.А. в м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року Комунальне підприємство теплозабезпечення звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання. Зазначало, що відповідачі зареєстровані та проживають в АДРЕСА_1 . Між позивачем та відповідачами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Однак, відповідачі не вчасно сплачують кошти за надані послуги у зв`язку з чим за період з жовтня 2016 року по серпень 2019 року утворилася заборгованість в розмірі 24836 грн. 73 коп., яку позивач просить стягнути з них в солідарному порядку.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 березня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства теплозабезпечення виконавчого комітету Коростенської міської ради 20 976 гривень 91 копійку боргу по оплаті за послуги з теплопостачання.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та закрити провадження у справі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є споживачами наданих позивачем послуг, оскільки у згаданій квартирі не проживають. Вказує, що з цього приводу зверталася як в усній, так і в письмовій формі до підприємства з метою здійснення перерахунку за надані послуги, враховуючи, що тільки вона ОСОБА_1 , є споживачем послуг із централізованого теплопостачання.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі є споживачами послуг позивача, оскільки зареєстровані та проживають в будинку, приєднаному до мережі теплопостачання (по АДРЕСА_1 ).

Тобто, між сторонами по справі виникли правовідносини пов`язані з наданням комунальних послуг з централізованого опалення.

На підтвердження своїх вимог Комунальне підприємство теплозабезпечення надало особовий рахунок №3265 на ім`я ОСОБА_1 щодо суми заборгованості за надані послуги з централізованого опалення.

Згідно даних позивача станом на жовтень 2019 року заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення, що рахується за квартирою АДРЕСА_2 , становить 24 836,73грн., що утворилась за період з жовтня 2016 року по серпень 2019 року.

Відповідно до ст.ст. 67, 68, 162 ЖК України - плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до статті 179 ЖК УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону та пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» , споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з приписів п. 6 ч. 1 ст. 20 вищевказаного Закону слідує, що порядок звільнення споживача від оплати за житлово-комунальні послуги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3 пункту 29 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 передбачене право споживача не сплачувати комунальні послуги з водопостачання та водовідведення та газопостачання у випадку відсутності споживача та опломбування запірної арматури на системі водопостачання та газопостачання.

При цьому, слід зауважити, що чинне законодавство не звільняє споживача від оплати комунальної послуги з опалення у разі його непроживання у квартирі, оскільки у разі відключення опалення у будинку (квартирі) у зимовий період часу виходить з ладу інженерне обладнання будинку, системи водопостачання, ліфтове господарство та інше інженерне обладнання, що призведе до порушення прав інших мешканців будинку.

З наведених вище законодавчих актів можна дійти висновку, що споживач має право не сплачувати вартість лише комунальних послуг з водопостачання, водовідведення та газопостачання за умови, що виконавець послуги припинив водопостачання та газопостачання у квартиру та встановив пломбу на запірній арматурі (за умови відсутності квартирного лічильника води).

Основним доводом апеляційної скарги ОСОБА_1 є те, що вона проживає в квартирі одна, діти хоча й зареєстровані, але проживають в іншому місці, вона фактично займає лишу одну кімнату за яку сплачує комунальні послуги, а тому вважає, що оскільки діти постійно не проживають у квартирі, а лише періодично приїздять, тому немає підстав стягувати суму боргу за теплопостачання в повному обсязі з усіх відповідачів солідарно.

Такі доводи апеляційної скарги є безпідставними з огляду на те, що позивачем надається послуга з теплопостачання в квартиру АДРЕСА_2 в повному обсязі, відмовитися від послуги на частину квартири в будинку з централізованим опаленням неможливо, а тому та обставина, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 періодично не проживають в квартирі не звільняє їх від обов`язку здійснювати платежі за надане в квартиру тепло. До того ж апеляційну скаргу вони не подавали.

Положеннями ст.19 ЗУ «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Загальними умовами виконання зобов`язання, що встановлені ст. 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Встановивши обставини справи та правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що відповідачі за надані послуги не сплачують, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку суд першої інстанції обґрунтовано визначив у розмірі 20 976 грн. 91 коп. (з урахуванням перерахунку в розмірі 127,65 грн., пільги в сумі 4 450,27 грн. та сплачених коштів в сумі 3859,72 грн.), що підтверджується даними особового рахунку.

Так, установивши, що відповідачі є споживачами послуг, які надає Комунальне підприємство теплопостачання, суд першої інстанції визначаючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню із останніх за вказаний період на користь комунального підприємства, дав належну оцінку відповідним розрахункам, які відповідачами не спростовано.

Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що в кімнаті, в якій вона проживає, у зимовий період температура повітря становить 14-16 градусів, не можуть бути враховані, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження цієї обставини. До апеляційної скарги нею додано документи лише щодо складу сім`ї, місця роботи та проживання дітей.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Судді