Справа № 132/761/20
Провадження № 2/132/302/20
РІШЕННЯ

Іменем України

16.06.2020р. м. Калинівка

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді СЄЛІНА Є.В.,

при секретарі - ПІДГЕРСЬКІЙ О.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області цивільну справу № 132/761/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту,

ВСТАНОВИВ:

02.03.2020р. до суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 , в якій просить здійснити тлумачення заповіту, складеного ОСОБА_3 , який було посвідчено 18.12.2000р. виконавчим комітетом Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, та зареєстрованого в реєстрі за № 256, таким чином, що належна на праві власності земельна частка (пай), яка згідно Сертифікату серії ВН № 0418414, входить до складу спадщини померлого ОСОБА_3 , відповідає майну, на яке останньому видано 03.12.2003р. на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області від 03.12.2003р. № 169 - Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 159848, земельній ділянці для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2042га., розташованій на території Радівської сільської/ ради Калинівського району Вінницької області. В обґрунтування цієї вимоги зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_3 , який за життя склав заповіт, яким право на земельну частку (пай), згідно сертифікату серії ВН № 0418414, заповів йому та відповідачу - ОСОБА_2 . Після смерті діда він звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому було відмовлено, оскільки згідно заповіту спадкодавець заповів право на земельну частку (пай), однак на день відкриття спадщини, в результаті розподілу земельних часток (паїв) та виділення їх в натурі, на ім`я останнього був виданий на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації № 169 від 03.12.2003р. - Державний акт на право приватної власності на землю площею 2,2042га. серії ВН № 159848. Оскільки в заповіті та Державному акті на право власності на земельну ділянку йдеться мова про одну і ту саму земельну ділянку, розміри якої були уточнені в процесі виготовлення технічної документації для видачі даного Державного акту, наявні правові підстави для тлумачення заповіту, а тому він вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явився, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явився, надавши письмову заяви, де просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось.

У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина, зокрема на земельну ділянку площею 2,2042 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільовим призначенням якої є ведення товарного та сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН № 159848, виданого 03.12.2003р. за підписом голови Калинівської районної державної адміністрації Браніцького Ю. відповідно до рішення Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області від 07.04.2003р. № 132, який було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 169.

За життя, ОСОБА_3 склав заповіт, який було посвідчено 18.12.2000р. виконавчим комітетом Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, та зареєстрованого в реєстрі за № 256, відповідно до якого заповів належне йому право на земельну частку (пай) /сертифікат серії ВН № 0418414, виданий 26.08.1997р. Калинівською районною державною адміністрацією/ своїм онукам, а саме позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 в рівних частинах.

Згідно інформаційної довідки Відділу у Калинівському районі міжрайонного управління у Калинівському та Липовецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_3 виданий Державний акт на право приватної власності на землю за серією ВН № 159848 від 03.12.2003р. взамін Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0418414.

Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом після смерті діда, в передбачений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було зареєстровану спадкову справу.

Однак, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі не має можливості, оскільки у заповіті предметом спадкування вказано земельну частку (пай) землі, яка належала спадкодавцеві на підставі Сертифікату серії ВН № 0418414, натомість фактично, на день відкриття спадщини, в результаті розподілу земельних часток (паїв) та виділення їх в натурі, на ім`я останнього був виданий згідно розпорядження Калинівської районної державної адміністрації № 132 від 07.04.2003р. - Державний акт на право приватної власності на землю площею 2,2042га. серії ВН № 159848 від 03.12.2003р., про що свідчить постанова приватного нотаріуса Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області Варламова О.В. від 21.01.2020р.

За своїм змістом розпорядження спадкодавця ОСОБА_3 було спрямоване на те, щоб заповісти позивачу земельну ділянку, на яку у спадкодавця на момент складання заповіту було право, підтверджене сертифікатом. Однак пізніше, коли спадкодавець отримав на підставі сертифікату державний акт на земельну ділянку, він не вніс до заповіту відповідних змін, не будучи обізнаним у суттєвості різниці між поняттями земельна частка (пай) та земельна ділянка, розуміючи їх як одне й те саме. Фактично в заповіті та Державному акті на право власності на земельну ділянку йдеться мова про одну й ту саму земельну ділянку, розміри якої були уточнені в процесі виготовлення технічної документації для видачі Державного акту.

Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із спадкуванням, які регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частиною другою статті 1256 ЦК України передбачена можливість тлумачення заповіту судом, яке здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Відповідно до статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Відповідно до статей 77, 78, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не може оформити спадщину по заповіту після смерті діда ОСОБА_3 , оскільки у заповіті предметом спадкування вказано земельна частка (пай), на яку спадкодавець мав право згідно Сертифікату серії НОМЕР_2 , однак фактично, предметом спадкування є земельна ділянка, яка належала спадкодавцеві на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю площею 2,2042га. серії ВН № 159848.

Отже, суд вважає, що з метою захисту права позивача на оформлення спадщини, слід розтлумачити зміст заповіту, складеного ОСОБА_3 , який було посвідчено 18.12.2000р. виконавчим комітетом Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, та зареєстрованого в реєстрі за № 256.

При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із такого.

Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з`ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця.

Як зазначалося вище, згідно зі статтями 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно п.17 Розділу X «Перехідних положень» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Тобто, на момент складання заповіту право ОСОБА_3 на земельну ділянку було підтверджене сертифікатом, однак на момент відкриття спадщини це майно їй вже не належало, оскільки на підставі даного сертифіката було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, проте спадкодавицею не було внесено змін до заповіту.

Згідно зі статтями 125 та 126 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час видачі ОСОБА_3 державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ВН № 159848, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Отже, право власності на земельну ділянку площею 2,2042га, розташовану на території Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у ОСОБА_3 виникло після одержання ним державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 159848, виданого 03.12.2003р. головою Калинівської районної державної адміністрації Браніцьким Ю. на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області від 07.04.2003р. № 132, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 169.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга статті 1236 ЦК України).

Таким чином, оскільки на час складання заповіту на вказану вище земельну ділянку ще не було видано державний акт на право власності на земельну ділянку та на час смерті ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ВН № 159848, виданого 03.12.2003р. головою Калинівської районної державної адміністрації Браніцьким Ю. на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області від 07.04.2003р. № 132, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 169, належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2042га., розташована на території Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, очевидним є те, що складаючи заповіт на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 останній заповідав їм саме земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником якої він був.

Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213, 1216-1218, 1220-1222, 1233, 1236, 1256, 1267, 1269-1270 ЦК України, ст.ст.12, 80-82, 200, 206, 211, 247, 259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту - задовольнити.

Розтлумачити заповіт, складений ОСОБА_3 , який було посвідчено 18.12.2000р. виконавчим комітетом Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, та зареєстровано в реєстрі за № 256, наступним чином: належна на праві власності земельна частка (пай), яка згідно сертифікату серії ВН № 0418414, входить до складу спадщини померлого ОСОБА_3 , відповідає майну, на яке останньому видано 03.12.2003р. за підписом голови Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області Браніцьким Ю. на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області від 07.04.2003р. № 132 - Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 159848, земельній ділянці для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2042га, розташованій на території Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області.

Рішення може бути переглянуте за нововиявленими або виключними обставинами з підстав, визначених ст.423 ЦПК України, за заявою, поданою у строк, передбачений ст.424 ЦПК України, в порядку ст.425 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Суддя