Справа № 755/1872/17 Головуючий в суді І інстанції Савлук Т.В.
Провадження № 22ц-824/7870/20 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Поливач Л.Д.,

за участі секретаря Гановської А.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2020 року про залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено частково.

У подальшому, 27 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, посилаючись на те, що про існування цього судового рішення дізналася лише 17 січня 2020 року, будь-яких судових повісток чи повідомлень їй не надходило і також вона не отримувала повний текст заочного рішення, тому просила поновити строк для звернення до суду із заявою про перегляд цього рішення.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строків для оскарження заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2017 року, а заяву про перегляд заочного рішення залишено без розгляду.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що місцевим судом не було належним чином досліджено обставин, на які вона посилалася як на підставу для поновлення строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, зокрема те, що вона не отримувала повний текст заочного рішення, а також не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, при цьому дізналася про зміст вказаного рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень 17 січня 2020 року та 27 січня 2020 року звернулася до суду із заявою про його перегляд, тому, на її думку, залишаючи її заяву без розгляду, місцевий суд порушив її право на доступ до правосуддя, через що вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не можна визнати поважними для поновлення строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, а сам факт ознайомлення сторони із заочним рішенням в Єдиному державному реєстрі судових рішень та ознайомлення з матеріалами справи у січні 2020 року не може слугувати беззаперечним доказом того, що відповідачка не була своєчасно обізнана про розгляд справи та ухвалення судового рішення.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2017 року позов АТКБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 липня 2012 року на загальну суму 20 191 грн. 43 коп., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. 00 коп., а всього на загальну суму 21 791 грн. 13 коп.

27 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, посилаючись на те, що про існування цього судового рішення дізналася лише 17 січня 2020 року, будь-яких судових повісток чи повідомлень їй не надходило і також не отримувала повний текст заочного рішення, тому просила поновити строк для звернення до суду із заявою про перегляд цього рішення.

З письмових матеріалів справи вбачається відсутність будь-яких належних і допустимих доказів щодо того, що ОСОБА_1 належним чином повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи чи отримувала копії позовної заяви з додатками або ухвалу про відкриття провадження у справі чи заочне рішення суду та лише 17 січня 2020 року ознайомилася з матеріалами даної справи.

У відповідності до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно вимог статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як слідує із змісту статті 127 ЦПК України, в ній не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних, і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Однак необхідно, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, надавати оцінку наведеним особою, яка подає заяву, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Судові процедури повинні бути справедливими (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), так як особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на захист своїх прав.

Вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до повноважень суду, який вирішує це питання і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти чи є обставини, на які посилається заявник як такі, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку та, оцінивши і встановивши всі обставини пропуску строку, надати мотиви свого рішення у відповідності до доводів щодо поновлення строку.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі "Церква села Сосулівка проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює "право на суд", в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов`язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. "Голдер проти Об`єднаного Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія A, № 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. "Беллет проти Франції", рішення від 4 грудня 1995 року, Серія A, N 333-Б, ст. 42, п. 36).

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд вищевказаних вимог Закону належним чином не врахував і, оскільки у матеріалах справи відсутні належні докази повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи та підтвердження належного вручення їй копії заочного рішення суду, то відмова у поновленні строку для подання заяви про перегляд заочного рішення суду та залишення її заяви без розгляду фактично позбавляє гарантованого права відповідачки на оскарження судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню як така, що постановлена з недотриманням норм процесуального права, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2020 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: