Номер провадження: 22-ц/813/5246/20
Номер справи місцевого суду: 1512/7040/2012
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 липня 2017 року у справі за поданням Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку за боржником ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року головний державний виконавець Київського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області Середін О.С. звернувся до Київського районного суду м. Одеси із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку за боржником ОСОБА_1 , а саме на ј частини нежитлових приміщень кабінету нетрадиційної медицини № 505, загальною площею 156 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи це тим, що на примусовому виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження з примусового виконання рішення про стягнення в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 1458615,00 грн. в межах вартості 1/2 частини нежитлових приміщень цокольного поверху, що знаходяться в АДРЕСА_1 , та 1/2 частини трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В процесі виконання рішення суду, виконавець з`ясував, що ОСОБА_1 належить ј частка нежитлових приміщень цокольного поверху, що знаходяться в АДРЕСА_1 , проте остання її не зареєструвала в установленому законному порядку, що стало підставою звернення до суду.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 25 липня 2017 року відмовлено головному державному виконавцеві Київського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області Середіну О.С. у задоволенні подання.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, головний державний виконавець Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Середін О.С. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 25 липня 2017 року та ухвалити рішення про задоволення подання виконавця, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Належним чином повідомлені сторони до судового засідання, призначеного на 30.06.2020 року на 14 годину 30 хвилин не з`явилися.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Суменко Вячеслава Олександровича надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з запровадженням на території України карантину через COVID-19.

Іншої мотивації у заяві не наведено, в тому числі не наведено мотивів за яких особиста присутність ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги дійсно є необхідною чи обов`язковою з огляду на те, що всі доводи щодо незгоди з апеляційною скаргою представником було викладено у відзиві на апеляційну скаргу та у разі необхідності надання додаткових пояснень, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 мали достатній час і не були позбавленими реальної можливості зробити це шляхом викладення таких додаткових пояснень у письмовому вигляді або поданням відповідної заяви про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, зі змінами внесеними згідно із розпорядженнями Голови Одеського апеляційного суду за №3 від 02.04.2020 року та за №4 від 08.04.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності належним чином повідомлених сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обґрунтована та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення пвністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні подання виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем порушено черговість звернення стягнення на майно боржника.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні Київського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 12.10.2016 року Київським районним судом м.Одеси про стягнення в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1 458 615 грн, що в грошовому еквіваленті в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ складає 150 000 доларів США, в межах вартості Ѕ частини нежитлових приміщень цокольного поверху, що знаходиться в АДРЕСА_1 та Ѕ частини трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до вказаного рішення із ОСОБА_1 стягнуто борг в порядку ст. 1282 ЦК України, при цьому, суд зобов`язав її як спадкоємця боржника ОСОБА_5 задовольнити вимогу кредитора у межах вартості спадкового майна, у тому числі й вартості Ѕ частини нежитлових приміщень цокольного поверху, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Постановою головного державного виконавця Київського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області Сокол Ю.С. від 10.11.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого документа.

Постановою головного державного виконавця Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Сокол Ю.С. від 10.11.2016 року накладено арешт на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 .

Потанова про відкриття виконавчого провадження була направлена на адресу ОСОБА_1 10.11.2016 року за вих. № 15263.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 27.11.2008 року визнано частки співвласників у спільній сумісній власності нежилих приміщень кабінету нетрадиційної медицини № 505, загальною площею 156 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , в рівних частках між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 по Ѕ частині за кожним. Визнано частково недійсним свідоцтво від 05.06.2008 року про право на спадщину за законом на спадкове майно у вигляді нежилих приміщень кабінету нетрадиційної медицини № 505, загальною площею 156 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , видане Третьою Одеською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_1 в частині права власності на ј частини зазначеного майна. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ј частини нежилих приміщень кабінету нетрадиційної медицини № 505, загальною площею 156 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька, прийнято спадщину, до якої входить 1/4 частина нежилих приміщень кабінету нетрадиційної медицини № 505, загальною площею 156 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, як вбачається з реєстру речових прав, ОСОБА_1 вказане нерухоме майно в установленому законом порядку не зареєстровано.

Відповідно до ч.10-11 ст.440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Тому звернення виконавця з такою заявою є обґрунтоване.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що державним виконавцем порушено черговість звернення стягнення на майно боржника, оскільки як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець звертався з відповідними запитами до реєструючих органів, Пенсійного фонду України, ДФС України з метою встановлення майнового стану боржника, та відповідно отриманої інформації, за ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровано, пенсію ОСОБА_1 не отримує, на підприємстві, в установі, організації не працює, відкритих рахунків в банківських установах не має, ліквідне майно відсутнє.

Враховуючи обов`язок спадкоємця задовольнити вимоги кредитора спадкодавця в межах вартості майна, одержаного у спадщину та неможливістю державного виконавця виконати рішення суду про стягнення заборгованості із спадкоємця боржника у зв`язку із відсутністю державної реєстрації права власності на спадкове майно за спадкодавцем, колегія суддів приходить до висновку, що подання виконавця про звернення стягнення на ј частину нежитлового спірного приміщення, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, є обґрунтованим.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 1/4 частина нежилих приміщень кабінету нетрадиційної медицини № 505, загальною площею 156 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 не єдине нерухоме майно належне боржнику. Так, відповідно до довідки з державного реєстру речових прав, за боржником ОСОБА_1 зареєстрована також квартира АДРЕСА_3 , яку остання (відповідно матеріалів справи) використовує в якості місця свого фактичного проживання, внаслідок чого звернення стягнення на нерухоме майно, яке має статус нежитлового в даному випадку не є крайнім заходом і не свідчить про порушення державним виконавцем черговості стягнення.

Тому посилання суду, що державний виконавець порушив положення ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо порядку черговості звернення стягнення, є помилковими.

Відповідно до ч.1-4 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до ч.1-7 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст..129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення. За приписами ст..129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Наведеного суд першої інстанції не врахував та помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні подання, у зв"язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала першої інстанції скасуванню з прийняттям постанови про задоволення подання виконавця.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 липня 2017 року - скасувати.

Подання головного державного виконавця Київського відділу Державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Середіна Олександра Сергійовича про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , а саме на 1/4 частини нежитлових приміщень кабінету нетрадиційної медицини № 505, загальною площею 156 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.07.2020 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова