Ухвала

16 липня 2020 року

м. Київ

справа № 753/3043/19

провадження № 61-9800ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усик Г. І.

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Герасименко Наталії Миколаївни, ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації та виключення запису із реєстру,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Герасименко Н. М. (далі - ПН КМНО або приватний нотаріус), ОСОБА_3 , в якому просила скасувати рішення ПН КМНО Герасименко Н. М. від 07 вересня 2016 року за номером запису про право власності: 16339096, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, індексний номер: 31342278, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію за ОСОБА_3 права приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовувала тим, що з липня 1987 року постійно проживала спільно з матір`ю - відповідачем ОСОБА_3 та її майбутнім чоловіком у будинку АДРЕСА_1 , який належав на праві власності ОСОБА_4 У 1996 році ОСОБА_1 за згодою ОСОБА_3 та її чоловіка розпочала на прилеглій до їх будинку земельній ділянці будівництво власного житлового будинку. У серпні 2008 року, разом зі своїми дітьми, переїхала жити у новозбудований житловий будинок. 17 березня 2018 року ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_3 набула право власності на побудований нею будинок, на підставі витягу з державного реєстру від 12 вересня 2016 року № 6862291, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Герасименко Н. М. Вважаючи такі дії протиправними, звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, зазначив, що державна реєстрація на спірний житловий будинок була проведена з дотриманням вимог чинного законодавства, натомість позивачем не надано, в порядку статей 77-80, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів порушення її прав та охоронюваних законом інтересів. Крім того, судами встановлено, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2017 року у справі № 753/10316/16-ц, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спірний житловий будинок та задоволено зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виселення останньої без надання іншого житла, встановлено той факт, що спірне майно належить на праві власності ОСОБА_3 .

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у липні 2020 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є вимоги немайнового характеру, а саме: скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права приватної власності на житловий будинок та виключення запису з реєстру.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню,касаційна скарга не містить.

Верховним Судом перевірено, чи мають місце підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких касаційне провадження у малозначній справі підлягає відкриттю, зокрема, з урахуванням обставин, на які посилався заявник в касаційній скарзі, та зазначених підстав не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Герасименко Наталії Миколаївни, ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації та виключення запису із реєстру відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик