КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 752/4250/17 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Чередніченко Н.П.

07 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Поліщук Н.В.,

секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту та визнання права спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання однією сім`єю сторін чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 30.08.2006 по 15.01.2016. Визнати квартиру АДРЕСА_1 , яка складається із 4-х жилих кімнат, загальною площею 107,1 кв.м., жилою площею 61,5 кв.м. спільною сумісною власністю сторін.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 подав заяву до суду про забезпечення позову, шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 відчужувати у будь-який спосіб квартиру АДРЕСА_1 , яка складається із 4-х жилих кімнат, загальною площею 107, 1 кв. м., жилою площею 61, 5 кв. м.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Вважає, що суд першої інстанції не повно та всебічно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення заяви про забезпечення позову.

Пояснює, що заявнику стало відомо про те, що ОСОБА_2 виставлена на продаж квартира, яка є предметом спору у даній справі. Зазначає, що відчуження спірної квартири унеможливить виконання рішення суду у цій справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зазначила, що відповідач ніяким способом не намагається та не планує відчужити квартиру. Вказує на відсутність достатніх підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4971/2020
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений захід забезпечення є явно неспівмірним із заявленими позивачем вимогами.

Заявник не обґрунтував належним чином необхідність вжиття вказаного заходу забезпечення позову і не зазначив причини, що можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що у лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання однією сім`єю сторін чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 30.08.2006 по 15.01.2016. Визнати квартиру АДРЕСА_1 , яка складається із 4-х жилих кімнат, загальною площею 107,1 кв.м., жилою площею 61,5 кв.м. спільною сумісною власністю сторін.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 подав заяву до суду про забезпечення позову, шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 відчужувати у будь-який спосіб квартиру АДРЕСА_1 , яка складається із 4-х жилих кімнат, загальною площею 107, 1 кв. м., жилою площею 61, 5 кв. м.

ОСОБА_1 вобгрунтуванння заяви зазначив, що в провадженні суду перебуває справа, предметом спору якого є зазначена квартира. Позивачу стало відомо, що відповідачем вживаються дії щодо її відчуження. На відповідача оформлені документи на спірну квартиру, а відтак вона в будь-який час може нею розпорядитись, а відтак наявна необхідність забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору, наприклад, укладати договір, проводити платежі, передавати майно. При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Звертаючись до суду, заявник не навів належних підстав вважати, що виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову може бути утрудненим чи неможливим, не надав відповідних доказів на підтвердження зазначеного.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Матеріали справи свідчать, що предметом судового розгляду, зокрема, є визнання квартири АДРЕСА_1 , яка складається із 4-х жилих кімнат, загальною площею 107,1 кв.м., жилою площею 61,5 кв.м. спільною сумісною власністю сторін.

А звертаючись до суду із заявою про забезпечення заявник просить заборонити вчиняти певні дії щодо відчуження зазначеної квартири, що є явно неспівмірним заходом із заявленими позовними вимогами.

Доводи апеляційної скарги про те, що відчуження спірної квартири унеможливить виконання рішення суду у цій справі не може бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, а є лише його припущенням, враховуючи не співмірність заяви позовним вимогам.

Таким чином, колегія суддів визнає законними й належно мотивованими висновки районного суду про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову до його пред`явлення.

Отже, ухвала суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 09.07.2020.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

Н.В. Поліщук