КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2020 року м. Київ

Справа №761/41033/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4627/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Лугового Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Мальцева Д.О. 11 жовтня 2019 року у м. Києві, повний текст рішення складений 01 листопада 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Київська обласна профспілкова організація атестованих працівників ОВС України, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

§ визнати його звільнення з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновити на роботі в ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» на посаді завідувача стоматологічного відділення-лікаря;

§ стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 16272,36 грн;

§ стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та займав посаду завідувача стоматологічного відділення-лікаря поліклініки. На підставі Наказу №157/2 о/с від 16 жовтня 2018 року ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із скороченням штату). Вказане рішення позивач вважає незаконним, оскільки відповідачем порушено порядок звільнення, не повідомлено завчасно про зміни у організації виробництва, скорочення штату. При цьому, звільнення позивача не було погоджено із профспілковою організацією, членом якої був позивач, чим порушено ст.43 КЗпП України. Оскільки позивача було незаконно звільнено, то на підставі ст. 235 КЗпП України останнього має бути поновлено на роботі, а також стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того, вказаними діями, які проявились в незаконному звільненні позивача із займаної посади, здійсненні психологічного тиску на позивача та незаконній кадровій політиці, останньому було завдано моральну шкоду, яку він оцінив в 100000, 00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної станови «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Київська обласна профспілкова організація атестованих працівників ОВС України, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час змушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - задоволенні частково.

Визнаний незаконним наказ Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області» від 16 жовтня 2018 року № 168 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача стоматологічного відділення-лікаря у зв`язку із відмовою від переведення на іншу роботу.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача стоматологічного відділення - лікаря Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області» з 16 жовтня 2018 року.

Стягнуто з Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області» на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 118179,44 грн (за період з 17 жовтня 2018 року по 11 жовтня 2019 року) з утриманням податків і інших обов`язкових платежів.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не погодив звільнення позивача із займаної посади з профспілковою організацією, як це передбачено положеннями Колективного договору та ст. 43 КЗпП України. Зокрема, було встановлено, що ОСОБА_1 є членом Київської обласної профспілкової організації атестованих працівників органів внутрішніх справ України, проте ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області» документів, які б підтверджували звернення або погодження щодо звільнення членів профспілки не надано. На підставі показань свідків судом встановлено, що позивача було звільнено через особисту неприязнь та конфлікт, який виник у нього з керівництвом.

Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважає за необхідне задовольнити вказану позовну вимогу частково, з огляду на підтверджений матеріалами справи розмір заробітної плати позивача за останні два місяці роботи та визначений розмір середньоденної заробітна плата в розмірі 476,3 грн. Отже сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 248 робочих днів, складає 118179, 44 грн.

З врахуванням наданих в позовній заяві пояснень, досліджених доказів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди відповідача на користь позивача в розмірі 100000,00 грн не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено завдання моральної шкоди саме в такому розмірі.

Не погодився із вищезазначеним судовим рішенням відповідач ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області», представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставини, що мають значення для справи. На думку відповідача, суд не звернув уваги на їх доводи та посилання, застосовано формальний підхід до вивчення наявних доказів у справі, а тому має місце неповне з`ясування обставин справи. Зокрема, відповідач наголошує на тому, що він звертався до профспілкової організації, членом якої є позивач, однак рішення про погодження чи вмотивованої відмови у погодженні так і не отримав. Тому, керуючись ч. 3 ст. 43КЗпП України, вирішив, що профспілкова організація надала згоду на розірвання трудового договору.

Стосовно звернення відповідача про надання згоди на звільнення саме до Голови об`єднання первинних профспілкових організацій ГУ МВС України в Київській області та управління з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області Сербіну А.Б., а не до Київської обласної профспілкової організації атестованих працівників ОВС України (третьої особи) вказує на те, що в їх розпорядженні перебувала виписка з засідання Профспілкового комітету відділу медичного забезпечення ГУМВС України в Київській області від 21 липня 2009 року, згідно якої ОСОБА_1 було прийнято до профспілкової організації ВМЗ ГУМВС України в Київській області (нині - об`єднання первинних профспілкових організацій ГУ МВС України в Київській області та управління з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області), а інші дані були відсутні. Відповідач ставить під сумнів обставини, викладені у відповіді профспілкової організації на адвокатський запит представника позивача, так як вони спростовуються іншими матеріалами. Але у разі членства позивача у двох профспілкових організаціях, згідно з ч. 6 ст. 43 КЗпП України, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган.

Щодо позиції відповідача відносно того, що заздалегідь не було попередження про заплановане звільнення, то в матеріалах справи наявні докази про відмову позивача від підписання повідомлення про заплановане вивільнення.

Отже, з наведених вище підстав, можливо зробити висновок, що під час проведення процедури звільнення позивача з боку відповідача не було порушено норми чинного трудового законодавства України. А отже відсутні підстави для поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. До того ж в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності вимушеного прогулу. Обставини заподіяння моральної шкоди також вважає недоведеними.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на безпідставність доводів відповідача, а рішення суду першої інстанції вважає є законним і обґрунтованим. Позивач вказує на наявність в матеріалах справи доказів його членства у Київській обласній профспілковій організації атестованих працівників ОВС України, а тому посилання позивача на довідку іншої організації вважає спробою введення суду в оману. Також позивач наголошує на відсутності виконання рішення суду першої інстанції та просить про стягнення середнього заробітку за період з 12 жовтня 2019 року по 19 лютого 2020 року /т.2 а.с.120-72/.

У відповіді на відзив представник відповідача, посилаючись на практику Верховного Суду вказує на те, що відсутність погодження з профспілковою організацією не є безумовною підставою для поновлення на роботі, суд мав зупинити провадження у справі і направити відповідний запит, чого зроблено не було, що вважає порушенням норм процесуального права. Враховуючи, що скорочення відбулось на підставі Наказу МВС України, незалучення останнього до участі у розгляді справи також вважають порушенням норм ЦПК України.

В судовому засіданні представники відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених позовних вимог. Проте після оголошення перерви в судове засідання не з`явились. До суду електронною поштою від представника відповідача найшло клопотання про продовження перерви з посиланням на те, що відповідачем здійснений ряд запитів до інших установ консультаційного характеру з приводу отриманої незгоди профспілки на звільнення позивача. Також у клопотанні зазначено про появу у представників деяких симптомів COVID-19.

Зважаючи на те, що справа стосується трудових правовідносин, які потребують найскорішого вирішення на чому наголошує сторона позивача, що сторона позивача надала свої пояснення у справі в усному та письмову вигляді, що отримання відповідей на здійснені запити на стадії апеляційного розгляду справи не є підставами для відкладення розгляду справи, що представниками відповідача не надано медичних документів на підтвердження зазначених ними обставин, колегія суддів не вбачала підстав для продовження перерви в судовому засіданні.

Позивач, його представник ОСОБА_4 та представник третьої особи заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Відповідач - ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» згідно з Положенням, затвердженим Наказом МВС України №1437 від 07 листопада 2015 року, є бюджетною установою, що підпорядкована Міністерству внутрішніх справ, має статус юридичної особи публічного права, є правонаступником Лікарні з поліклінікою ГУ МВС України в Київській області /т.1 а.с.118-131/.

Позивач, згідно з трудовою книжкою, 06 березня 2000 року був прийняти на посаду лікаря-хірурга-стоматолога лікарні з поліклінікою ГУ МВС України в Київській області. Звільнений з даної посади 06 листопада 2015 року за п. 5 ст. 36 КЗпП України (за переведенням до ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України в Київській області»). 07 листопада 2015 року був призначений на посаду лікаря-стоматолога поліклініки ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області», 27 листопада 2015 року призначений на посаду завідувача стоматологічного відділення поліклініки, а 16 жовтня 2018 року звільнений за п.1 ст. 40 КЗпП України /т.1 а.с.12-15/.

Матеріали справи містять виписку з Протоколу засідання Профспілкового комітету Відділу медичного забезпечення ГУ МВС України в Київській області № 62 від 21 липня 2009 року про прийняття до профспілкової організації ВМЗ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_1, лікаря-стоматолога, з відрахуванням 1 % заробітної плати в профспілковий фонд /т.1 а.с.77/. Разом з цим, архівна відомість відносно ОСОБА_1 , надана відповідачем, свідчить про припинення здійснення внесків на цю організацію вже з вересня 2017 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 30 серпня 2017 року /т.2 а.с.157,158/. ОСОБА_1 при направленні відзиву на апеляційну скаргу надана копія заяви від 30 серпня 2017 року адресована до Професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України про прийняття в члени профспілки та список членів цієї профспілкової організації, який складений старшим інспектором з кадрів ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України в Київській області», де в графі №13 зазначено прізвище позивача /т.2 а.с.128-131/. Дані докази долучені до матеріалів справи на стадії апеляційного розгляду, але з урахуванням їх значення для правильного вирішення справи, вони не можуть бути залишені поза увагою суду.

В листі № 11 без зазначення дати, на адвокатський запит представника позивача від 17 жовтня 2018 року, Об`єднання первинних профспілкових організацій ГУ Національної поліції в Київській області повідомляє, що лікар ОСОБА_1 на обліку у їх об`єднанні не перебував і не перебуває, членські внески не сплачував /т.1 а.с.149/

Між ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» та Об`єднання первинних профспілкових організацій ГУ НПУ в Київській області був укладений колективний договір на 2016 роки, який схвалений на засіданні трудового колективу 04 січня 2016 року Строк дії визначений «на 2016 рік», пролонгація не передбачена, передбачено укладення нового договору /т.1 а.с.78-108/.

ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України в Київській області» листом від 07 червня 2018 року адресованого голові Об`єднання первинних профспілкових організацій ГУ МВС України в Київській області повідомило про намір провести організаційно-штатні зміни та скорочення посад завідувача стоматологічного відділення - лікаря ОСОБА_1 та завідувача неврологічного відділення - лікаря ОСОБА_12, навело норми чинного законодавства щодо надання згоди профспілковою організацію на звільнення та просило розглянути лист та надати відповідь. За вхідним номером та резолюцією голови Профспілки дата надходження листа до профспілки визначена 17 жовтня 2018 року /т.1 а.с.18, 109-110,147-148, 151-152/.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 липня 2018 року № 618 «Про організаційно-штатні зміни у МВС» затверджено перелік змін у штатах МВС. Згідно вказаного Переліку, зокрема, у поліклініці стоматологічне відділення ліквідується і скорочуються всі 4 посади. При цьому у поліклініці введено посаду лікаря-стоматолога у кількості 3 посади. Загальна кількість скорочених посад визначена 22 посади, введено посад - 22 /т.1 а.с.20-21,68-70/.

Згідно зі штатною розстановкою станом на 16 липня 2018 року у ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області», на підставі Наказу МВС України від 27 листопада 2017 року №961 було стоматологічне відділення, в якому позивач займав посаду завідувача відділення, в його структурі також було 3 посади лікаря-стоматолога. Станом на 17 липня 2018 року в штатній розстановці відсутнє стоматологічне відділення, наявні 3 посади лікаря-стоматолога серед лікарського персоналу, які визначені як зайняті /т.1 а.с.212-233/.

Відповідно до Наказу Державної установи «Територіальне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України в Київській області» № 101 від 17 липня 2018 року на виконання Наказу № 618 від 17 липня 2018 року старшому інспектору з кадрів доручено підготувати Повідомлення про наступне вивільнення ряду працівників, в тому числі і позивачу /т.1 а.с.17-72/.

ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» був підготовлений лист від 17 липня 2018 №33/30-346 адресований позивачу, в якому повідомляється про організаційно-штатні зміни в медичних закладах МВС, попереджається про наступне звільнення, пропонується ознайомитись зі списком вакансій та у разі прийняття пропозиції протягом трьох днів з дня вручення повідомлення подати заяву до відділу кадрів установи. Дата вручення листа позивачеві не зазначена, однак копія листа подана ним разом з позовною заявою, отримана, за твердженням сторони позивача, на адвокатський запит /т.1 а.с.22,73,145,146/.

Також був підготовлений Список вакантних посад ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України в Київській області» запропонованих позивачу, серед яких начальник установи - лікар - 1 ст., заступник начальника з експертизи тимчасової непрацездатності - лікар - 1ст., практичний психолог - 1 ст., лікар функціональної діагностики - 0,75 ст., лікар психіатр - 1 ст., лікар-акушер-гінеколог - 0,25 ст., лікар-ендоскопіст - 0,25 ст., лікар-терапевт пункту охорони здоров`я поліклініки - 0,5 ст., лікар-невропатолог стаціонару - 1 ст., сестра медична з масажу - 1 ст., сестра медична з масажу - 1 ст., сестра медична з лікувальної фізкультури поліклініки - 0,75 ст., фельдшер поліклініки - 1 ст., реєстратор медичний поліклініки - 1 ст., кухар лікарні - 1 ст., інженер - 1 ст., технік-програміст - 0,5 ст., електромонтер - 1 ст., прибиральник території - 2 ст., столяр - 1 ст. В графі щодо ознайомлення зі списком міститься запис про відмову від ознайомлення, що здійснений працівником відділу кадрів та посилання на складений 17 липня 2018 року акт /т.1 а.с.74-77/. Відповідно до Акту від 17 липня 2018 року, складеного працівниками ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області», позивач відмовився від підпису повідомлення про заплановане вивільнення в ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» /т.1 а.с.76/.

19 липня 2018 року позивач звернувся до Голови Київської обласної організації Профспілки атестованих працівників органів внутрішніх справи України з заявою, в якій просив розібратися щодо незаконності реорганізації ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України в Київській області» та вжити заходи щодо запобігання незаконному звільненю /т.1 а.с.140/.

В листі від 24 липня 2018 року адресованому Державному секретарю МВС України голова Професійної спілки атестованих органів внутрішніх справ України повідомляє про наявність порушень прав працівників ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» та просить вжити заходів щодо їх запобігання /т.1 а.с.142-143/.

В листі Управління охорони здоров`я та реабілітації МВС України від 20 серпня 2018 року вказується на наявність напруженого морально-психологічного клімату, вказано на проведення таких заходів, як нарада та рекомендація проведення загальних зборів колективу /т.1 а.с.144/.

Наказом ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України в Київській області» від 21 серпня 2018 року №123 оголошено догану завідувачу стоматологічного відділення поліклініки ОСОБА_1 В наказі вказано на грубе порушення документообігу та фальсифікацію документа, який спрямований на дискредитацію керівника /т.1 а.с.114/.

Наказом ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України в Київській області» від 23 серпня 2018 року №128 долучено лікаря-стоматолога (завідувача стоматологічним відділенням) поліклініки ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України в Київській області» ОСОБА_1 до роботи в Медичній (військово-лікарняній) комісії на період з 23 серпня 2018 року до 14 вересня 2018 рок /т.1 а.с.115/. Згідно з актом від 23 серпня 2018 року, складеним працівниками відповідача, ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення та підписання даного наказу /т.1 а.с.113/

Наказом ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» від 16 жовтня 2018 року №168/ос, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 17 липня 2018 року № 618 «Про організаційно-штатні зміни в медичних закладах МВС» у зв`язку з скороченням і відмовою від переведення на іншу роботу, звільнено ОСОБА_1 , завідувача стоматологічного відділення-лікаря з 16 жовтня 2018 року з виплатою вихідної допомоги згідно зі ст.44 КЗпП України у розмірі середнього місячного заробітку.

Підставою визначені: повідомлення про заплановане вивільнення від 17 липня 2018 року № 33/30-346, акт про відмову від підписання повідомлення про заплановане вивільнення в ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» від 17 липня 2018 року /т.1 а.с.11,112/.

Згідно з актом від 16 жовтня 2018 року складеного працівниками відповідача 16 жовтня 2018 року о 14.40 годині в приміщенні кабінету стоматолога, працівникові закладу ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитись з наказом ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» від 16 жовтня 2018 року № 168 о/с про його звільнення у зв`язку з скороченням штату працівників та отримати свою трудову книжку. В присутності тимчасово виконуючого обов`язки заступника начальника ОСОБА_6 , голови медичної (військово-лікарняної) комісії ОСОБА_7 , начальника лікарні (з поліклінікою) - лікаря Ісаєвої А.І., завідувача терапевтичного відділення №2 стаціонару Рожелюка М.С., методиста установи ОСОБА_8 , лікаря-психіатра- Центру психіатричної допомоги Піскуна Ю .В. та старшого інспектора з кадрів Борткевича О.Г., ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення із вказаним наказом та від отримання своєї трудової книжки /т.1 а.с.111/.

ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України в Київській області» в листі від 16 жовтня 2018 року № 33/30-1063 повідомляє позивача про необхідність отримання трудової книжки у зв`язку із звільненням /т.1 а.с.116/

Позивач отримав свою трудову книжку 18 жовтня 2018 року, що підтверджується його власноручною розпискою /т.1 а.с.117/.

Згідно з довідкою про доходи № 1 від 05 липня 2019 року загальна сума доходу позивача за період з квітня по жовтень 2018 року становив 60854,28 грн. Останніми повними відпрацьованими місяцями були серпень 2018 року, в якому було виплачено - 7080, 50 грн та вересень 2018 року, я кому було виплачено - 12933,63 грн /т.1 а.с.211/.

З листів Головного управління Державної служби праці України від 29 грудня 2018 року № 4.4/2-КО-4888-6160 та від 08 січня 2019 року № 4.3/2-КО-5816-49 вбачається, що даним управлінням здійснювалась перевірка за зверненням громадян, зокрема і ОСОБА_1 , щодо додержання ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України в Київській області» законодавства про працю. В ході проведення інспекційного відвідування встановлено ряд порушень. Відносно ОСОБА_1 встановлено, що він є членом Київської обласної профспілкової організації атестованих працівників внутрішніх справ України і згода на його звільнення одержана не була /т.1 а.с.154-158/.

На стадії розгляду справи судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які вказували про відсутність повідомлення про реорганізацію за два місяці, наявність конфліктних відносин і упередженого ставлення керівництва відповідача до позивача /т.1 а.с.198-208, звукозапис судового засідання від 20 червня 2019 року/.

Згідно з положеннями ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

В силу п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.2 цієї норми звільнення з підстав зазначених у п.1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період.

Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

Згідно з положеннями ч.ч. 1,2 ст. 252 КЗпП України працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

В порядку ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Аналогічні положення містяться і в ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Також положення ст.ст. 2,19,37 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначають право профспілок (в тому числі первинних профспілок), їх об`єднань представляти і захищати права та інтереси членів профспілок, як основну мету їх діяльності.

Верховний Суд України у Постанові Пленуму № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказав на те, що встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

У постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15 Верховний Суд України виклав наступний правовий висновок.

За змістом ст. 43 КЗпП України, ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

В аспекті положень ч.7 ст. 43 КЗпП України, ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права.

Обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України).

Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин, і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.

У постановах від 07 листопада 2011 року (справа №6-45цс11), від 10 березня 2015 року (справа №21-52а15), від 01 березня 2017 року (справа №6-2485цс16) Верховний Суд України вказав на те, що відповідач не зобов`язаний пропонувати вакантну посаду працівнику, який підлягає звільненню за п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України, якщо його кваліфікація, досвід тощо не відповідають закріпленим у посадових інструкціях вимогам, однак і вказав на те, що обов`язок роботодавця щодо здійснення пропонування посад може бути виконаний протягом 2-х місяців.

З наведених вище обставин справи вбачається, що дійсно в установі на підставі Наказу МВС України проводилась реорганізація, а саме фактично мало місце перегрупування персоналу, що є правом власника або уповноваженого ним органу. Оцінка оптимізації процесу та перегрупування працівників не входить до компетенції суду, оскільки внесення змін у складі чисельності або штату працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями у підрозділах відноситься до повноважень власника. Разом з тим, при здійснені оцінки правомірності звільнення працівника у зв`язку із скороченням, суд має пересвідчитися, чи дійсно на підприємстві мало місце скорочення.

В даній справі вбачається, що наказом від 17 липня 2018 року № 618 «Про організаційно-штатні зміни у МВС» у поліклініці як було, так і залишилось 22 посади. При цьому, з матеріалів справи не вбачається виконання роботодавцем вимог ст. 492 КЗпП України щодо доведення до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

У зв`язку з цим, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність стороною відповідача факту скорочення чисельності працівників у зв`язку з проведеною реорганізацією. Таким чином, доводи позивача щодо відсутності фактичного скорочення чисельності працівників на підприємстві слід визнати обґрунтованими.

Виходячи з вимог ст. 492 КЗпП України роботодавець протягом двох місяців повинен запропонувати працівнику всі наявні за відповідною кваліфікацією вакантні посади.

Роботодавець запропонував позивачу для заміщення наявні вакантні посади, проте вони не відповідали його кваліфікації. Посилання відповідача на те, що всі три посади лікаря-стоматолога вже були зайняті іншими працівниками в той час як позивач ухилявся від отримання попередження про ознайомлення, не вбачаються переконливими, так як у списку, що був додатком до попередження ці посади не були зазначені, хоча попередження було видано одночасно з наказом про скорочення. А отже твердження позивача про те, що йому були запропоновані не всі посади знайшли своє підтвердження.

Судом встановлено, що позивач на час проведення звільнення був членом Професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України. Дані про його членство в Об`єднанні первинних профспілкових організацій ГУ НП в Київській області датовані 21 липня 2009 року, при тому що архівна відомість відносно ОСОБА_1 , надана відповідачем, свідчить про припинення здійснення внесків на цю організацію вже з вересня 2017 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 30 серпня 2017 року. В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 30 серпня 2017 року про вступ до Професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України та список членів цієї профспілки із зазначенням про членство позивача, складеним працівником відділу кадрів відповідача. Таким чином, наведені обставини у сукупності свідчать про наявність у відповідача даних щодо наявності іншої профспілки та участі і ній позивача. Тому звернення відповідача щодо погодження звільнення позивача до Об`єднання профспілок не можна визнати підставним. До того ж за даними вхідної кореспонденції даної профспілки таке звернення відповідача надійшло 17 жовтня 2018 року, тобто вже після прийняття рішення про звільнення позивача із займаної посади, що відбулось 16 жовтня 2018 року. Вказана обставина не спростована стороною відповідача належними та допустимими доказами, тому посилання в апеляційній скарзі на безпідставне визначення цієї дати і невідоме її походження не можуть бути прийняті до уваги суду.

А отже висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не погодив звільнення позивача із займаної посади з профспілковою організацією, як це передбачено положеннями трудового законодавства, відповідає обставинам справи.

Разом з тим, суд першої інстанції встановивши, що звільнення позивача проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, не зупинив провадження у справі і не запитав згоду профспілкового органу, розглянув спір по суті. В ході розгляду справи Професійна спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України брала участь у розгляді справи в якості третьої особи на стороні позивача та підтримувала заявлені ним позовні вимоги.

На виконання вимог в ст. 43 КЗпП України, ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ухвали апеляційного суду від 15 червня 2020 року, занесеної до протоколу судового засідання, Київська обласна профспілкова організація атестованих працівників ОВС України надала витяг протоколу № 30 від 18 червня 2020 року відповідно до якого профспілка не надає згоду на звільнення позивача і посилається на те, що роботодавець не надав позивачу можливість переведення на іншу посаду, за два місяці не повідомив про наступне звільнення, штучно усунув профспілку від даного процесу та звільнив позивача без попередньої згоди профспілкового комітету.

Вказані доводи профспілкової організації знайшли свої підтвердження в ході даного судового розгляду, що наведено вище.

З наведених вище обставин також вбачається, що відповідач до моменту звільнення позивача був обізнаний про створення даної первинної профспілкої організації та про членство позивача у ній. А отже посилання відповідача на відсутність офіційних даних визнані необґрунтованими.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку, про наявність належного обґрунтування у рішеннях профспілкових організацій. У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що звільнення позивача відбулося також з порушення вимог ст. 252 КЗпП України. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення, є підставою для поновлення працівника на роботі.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку на час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 2 ч. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з довідкою про доходи № 11 від 05 листопада 2019 року , розмір заробітної плати позивача за останні два місяці роботи до звільнення становив: за серпень 2018 року - 7080, 50 грн., за вересень 2018 року - 12 933, 63 грн, кількість робочих днів у вересні -21, серпні -21, а відтак середньоденна заробітна плата становить 476,30 грн. (7080, 50 грн. + 12 933, 63 грн. / 42 р.дні). За офіційними даними кількість робочих днів у період з 17 жовтня 2018 року по 11 жовтня 2019 року становить 248. Отже сума середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу становить 118179, 44 грн (476,53 х 248 = 118179, 44). Вказана сума визначена без урахування податків і інших обов`язкових платежів. Таким чином, судом першої інстанції вірно визначена сума середнього заробітку.

Питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за період з жовтня 2019 року по лютий 2020 року, що зумовлена невиконанням рішення суду, належить до компетенції суду, який розглядав спір, тобто суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції здійснив перевірку цього рішення.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи. При цьому апеляційним судом усунута неповнота розгляду щодо одержання висновку профспілкової організації і це не вплинуло на правильність вирішення справи по суті. Тому апеляційний суд вважає за можливе залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В порядку ст. 141 ЦПК України понесені відповідачем судові витрати при зверненні з апеляційної скаргою компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 15 липня 2020 року.