провадження № 22-ц/824/7606/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Нежури В.А.,
з участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 , на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Богдан - Авто Одеса» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Хюндай Мотор Україна», про витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов`язання припинити гарантійні зобов`язання щодо автомобіля,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Богдан - Авто Одеса» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Хюндай Мотор Україна», про витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов`язання припинити гарантійні зобов`язання щодо автомобіля. З метою забезпечення позову ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28.12.2015 року на автомобіль, який є предметом позову, накладено арешт.

18 грудня 2019 року від представника співвідповідача ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про скасування заходів забезпечення позову. Заява обґрунтована тим, що на автомобіль вже накладено арешт у іншій цивільній справі за позовом того самого позивача, а також, у кримінальному провадженні за обвинуваченням працівника позивача у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 358 КК України, а відтак накладення ще одного арешту на той самий предмет позову є надмірним і необґрунтованим.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позовувідмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 , через представника - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву.

При цьому, апелянт зазначає, що судом не розкрито змісту загроз невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Вважає, що подальше існування арешту на спірний автомобіль є тотожним із задоволенням позову. Вказує, що позивачем не сплачено судовий збір в належному розмірі за вжиття заходів забезпечення позову.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

19.05.2020 року до суду надійшов відзив ТОВ «Богдан - Авто Одеса», поданий представником - Тоцьким Б.А., згідно якого позивач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зазначив, що спірний автомобіль вибув із власності позивача, є предметом злочину, позивач за нього кошти не отримав, тому вважає, що існує обґрунтований сумнів, що у разі скасування арешту, виконати рішення буде можливо.

В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Поляновський В.Г., просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник ТОВ «Богдан - Авто Одеса» - адвокат Тоцький Б.А., в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, які стали підставою для вжиття заходів забезпечення позову, не зникли. В судовому засіданні стороною відповідача не було надано доказів необґрунтованості накладення арешту на предмет спору. З наданих позивачем доказів, на підтвердження своїх вимог, вбачається, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Наявність заходів забезпечення позову в іншій цивільній справі або арешту майна в рамках кримінального провадження, відносно спірного майна, не є сама по собі підставою для скасування заходів забезпечення.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчинення певних дій.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогам.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахування співвідношення права, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд скасовує вжиті заходи забезпечення позову, в тому випадку, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінилися обставини, що зумовили його застосування.

Скасування заходів забезпечення позову слід відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову. Різниця полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів. При цьому правомірність застосування таких заходів судом відповідач, як правило, не заперечує.

Тобто, підставами для скасування заходів забезпечення позову може бути ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову або повне фактичне виконання судового рішення про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між сторонами дійсно виник спір, розгляд справи триває, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Такі висновки суду, на думку колегії суддів є обґрунтованими та відповідають практиці Європейського суду з прав людини, що вбачається з наступного.

Відповідно до ст.ст. 2, 13 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 10 ЦПК України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року (п.43) зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, реальне виконання рішення судує обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року.

Колегія суддів, критично оцінює доводи апелянта про наявність заходів забезпечення позову в іншій цивільній справі або арешту майна в рамках кримінального провадження, відносно спірного майна, не сплату судового збору за розгляд справи про забезпечення позову, наявність нерозглянутого клопотання про скасування арешту майна, оскільки вказані обставини не є обов`язковими підставами для скасування судового рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального та матеріального права при його постановленні, зокрема, ст. 149-153 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, зводяться до незгоди з висновками суду та їх оцінкою і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

В.А. Нежури