П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/1654/15-ц

Провадження № 22-ц/4815/569/20

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Бердій М.А.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини):

27.12.2019 у м. Рівне Рівненської області

Повний текст рішення складено: не зазначено

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство "Альфа Банк";

відповідач: ОСОБА_1 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк";

представники учасників справи:

позивача - Захожий Тарас Віталійович , Даценко Наталія Анатоліївна , Петренко Світлана Василівна , Пуха Наталія Станіславівна , Левченко Яна Валеріївна , Блажевський Петро Іванович ;

відповідача - ОСОБА_8 ;

третьої особи - Тарасюк Юрій Миколайович ;

за участі: представника ОСОБА_1 - адвоката Нікольченка Бориса Борисовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Альфа Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк"; про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами в частині переуступки права вимоги за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року в суд звернулося Акціонерне товариство "Альфа Банк" (далі - АТ "Альфа Банк") з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_10 про стягнення 694 076, 47 гривень заборгованості за кредитним договором №1701/0808/71-119 від 06 серпня 2008 року. Мотивуючи вимоги, вказувалося про укладення 25 травня 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в т.ч. і за договором №1701/0808/71-119 від 06 серпня 2008 року, що був укладений між ВАТ "Сведбанк" і ОСОБА_1 . Згодом, 15 червня 2012 ркоу, між ПАТ "Дельта Банк" і ПАТ "Альфа Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги в т.ч. і за договором №1701/0808/71 від 06 серпня 2008 року. Тобто усі права кредитора було набуто позивачем.

Через неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 41 626, 80 доларів США, що складало за офіційним курсом Національного банку України 656 394, 53 гривні, за відсотками у розмірі 1 775, 70 доларів США, що склало за офіційним курсом Національного банку України 28 000, 22 гривень, та за пенею - 634, 33 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України склало 10 002, 47 гривень.

Оскільки ОСОБА_10 поручився перед кредитором за належне виконання позичальником своїх зобов`язань, тому позов пред`явлено до їх обох про солідарне стягнення заборгованості.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2018 року провадження у справі за позовом АТ "Альфа Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_10 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ "Альфа Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_10 та ПАТ "Дельта Банк"; про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами в частині переуступки права вимоги щодо вимог до ОСОБА_10 закрито.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивача 44 036, 83 доларів США за кредитним договором №1701/0808/71-119 від 06 серпня 2008 року.

В задоволенні решти позову АТ "Альфа Банк" відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Альфа Банк" 3 654 гривень судового збору.

У поданій апеляційній скарзі відповідач покликається на незаконність і необґрунтованість рішення суду, що полягало у неповноті з`ясування обставин справи, що потягло неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

На її обґрунтування зазначалося про хибність висновків щодо того, що відповідач у визначений банком строк вимоги про дострокове повернення кредиту не виконав, а тому ним порушено умови кредитного договору, що призвело до виникнення підстав для стягнення спірної заборгованості. Вважає, що ці твердження не відповідають положенням закону, а також не враховано те, що 27 травня 2019 року позивач уже задовольнив свої вимоги за рахунок іпотеки через набуття права власності на трикімнатну квартиру по АДРЕСА_1 . Тобто спірні правовідносини уже врегульовано в позасудовому порядку, що відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" виключає наступні вимоги іпотекодержателя з приводу виконання боржником основного зобов`язання.

З викладених міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове - про відмову в задоволенні позовних вимог банку.

Тобто рішення суду оскаржується лише в частині задоволення позову, а при цьому воно не оскаржується щодо відмови в задоволенні зустрічного позову.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подавався, хоча про право подати такий відзив у строк до 24 квітня 2020 року їх було повідомлено належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Частково задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості позову, оскільки ОСОБА_1 не додержано кредитних зобов`язань, чим порушено права АТ "Альфа Банк" на задоволення своїх вимог з приводу заборгованості за кредитним договором.

Тому стягнувши з відповідача на користь банку 44 063, 83 доларів США в рахунок погашення спірної заборгованості, суд обґрунтовано захистив права кредитора у передбачений процесуальним законом спосіб.

Як з`ясовано судом, 06 серпня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" (після перейменування - ПАТ "Сведбанк") та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1701/0808/71-119, за яким позичальник отримала 66 000 доларів США кредиту зі сплатою 12, 5 процентів річних за весь строк фактичного користування кредитом з кінцевим строком повернення кредиту до 05 серпня 2023 року.

З метою повернення отриманих кредитних коштів того ж числа між ними було укладено договір іпотеки №1480, де предметом забезпечення виконання набутих зобов`язань виступила належна позичальнику квартира АДРЕСА_2 загальною площею 66 м2, житловою - 39, 1 м2.

В подальшому, 25 травня 2012 року, між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

15 червня 2012 року ПАТ "Дельта Банк" шляхом укладення договору із АТ "Альфа Банк" відступило свої права вимоги за кредитними договорами, в т.ч. і за кредитним договором №1701/0808/71-119 від 06 серпня 2008 року, на користь позивача.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу неналежного виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01 січня 2015 року склала 44 036, 83 доларів США. З огляду на ці обставини у лютому 2015 року АТ "Альфа-Банк" пред`явив відповідний позов до боржника.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні справи до застосування підлягали норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, стягнувши з відповідача на користь банку 4 036, 83 доларів США та понесені 3 654 гривень судового збору.

Згідно зі ст.ст. 1054, 1049, 526, 530, 599 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Щодо доводів апеляційної скарги про неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, що полягало у нехтуванні судом тим, що 27 травня 2019 року ПАТ "Альфа Банк" уже було задоволено забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, то з ними погодитися не можна.

З роз`яснень, даних Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. другому п. 9 своєї постанови від 30 лютого 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", вбачається, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред`явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Наявна як додаток до апеляційної скарги письмова Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна вказує про право власності позивача на квартиру АДРЕСА_2 , що є предметом іпотеки за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 і виникло відповідно до договору іпотеки, серія та номер: 1480, виданий 06.08.2008, жодним чином не свідчить про повне припинення зобов`язань відповідача перед кредитором. Тобто сам по собі факт переходу права власності від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, але без відсутності фактичних даних про повне погашення цієї заборгованості, не можна вважати підставою для припинення кредитних зобов`язань в силу правил ст. 599 ЦК України.

При цьому колегія суддів вважає, що при вирішенні спірних відносин не має значення, чи звернення на предмет іпотеки відбулося за позовом іпотекодержателя в судовому порядку, чи в позасудовому порядку за умовами договору іпотеки. Визначальним аспектом є наявність чи відсутність заборгованості після звернення стягнення на предмет іпотеки.

Не може колегія суддів висловити свою згоду з твердженнями відповідача про недодержання судом норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи.

Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Помимо викладеного, чіткий і вичерпний перелік випадків, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового, наведено у ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Між тим, будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів, що спонукали би до хибного розв`язання спірних правовідносин, чи інших обставин, які є обов`язковим мотивом для унеможливлення законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, заявником зазначено не було, матеріали справи не містять, а апеляційним судом не здобуто.

Решта аргументів апеляційної скарги є необґрунтованими і з ними погодитися також не можна.

З приводу зустрічного позову ОСОБА_1 своїх доводів в апеляційній скарзі не висловлювала, що в силу положень процесуального законодавства унеможливлює перегляд рішення суду в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додаткового поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

В силу положень ст. 141 ЦПК України понесений і документально підтверджений судовий збір, що сплачений заявником при поданні апеляційної скарги, поверненню на його користь не підлягає через відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 грудня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 14.07.2020

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.В.Бондаренко

С.С.Шимків