н/п 2/490/587/2020 Справа № 490/2006/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого судді - Гуденко О.А.,

При секретарі - Дудник Г.С.,

за участю позивача, представника ПАТ "НАСК"Оранта" - Костенко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ СК "ПЗУ Україна", ПАТ "НАСК "Оранта", третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) про відшкодування шкоди, завданої в ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів , в якому просив стягнути пропорційно з відповідачів ПрАТ СК "ПЗУ Україна" та ПАТ "НАСК "ОРАНТА" на його користь вартість матеріальнеого збитку в сумі 29 365 грн; стягнути з відповідача ОСОБА_2 , на його користь відшкодування неодержаного доходу (упущеної вигоди) в сумі 60 000 грн, моральну шкоду в сумі 10 000 грн ; стягнути з відповідачів в солідарному порядку витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2400 грн та витрати на сплату судового збору в розмірі 1623 грн.

В подальшому позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в кяій просив стягнути з відповідачів ПАТ НАСК ОРАНТА на свою користь вратість матеріального збитку в сумі 20 439,60 грн , 3% річних, пені , інфляції в сумі 10 875 грн 94 коп.; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь відшкодування неодержаного доходу (упущеної вигоди) в сумі 60 000 грн, різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 8 296 грн., моральну шкоду у розмірі 50 000 грн, інфляційні збитки у сумі 2364,16 грн.; стягнути з відповідачів пропорційно витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3900 грн та витрати на сплату судового збору у розмірі 1743 грн.

В обгрунтування позову посилався на те, що 09 серпня 2018 року сталася ДТП з вини водія ОСОБА_2 , внаслідок якого автомобіль позивача під його керуванням Рено Логан , д/н НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження. Постановою суду від 30.10.2018 року ОСОБА_2 визнан винним у вказаній пригоді.На час ДТП цивільно-правова відповідальністбь ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ НАСК "Оранта" за полісом АМ/7575366 від 01.08.2018 року

Цивільно-правова відповідальність позивача на час ДТП була застрахована в ПрАТ "ПЗУ Україна" за полісом № АК / 7621916 від 19 жовтня 2017 року .

Одразу після ДТП він звернувся до ПрАТ "ПЗУ УКраїна" для отримання страхового відшкодування за програмою "пряме урегулювання" .

09 серпня 2018 року аварійний комісар ПрАТ "ПЗУ Україна" оглянув пошкоджений автомобіль Рено Логан та склав протокол огляду, зробив експертизу, з позивачем була погоджена сума страхового відшкодування.

Після цього, не дочекавшись страхової виплати, він за власні кошти 09 жовтня 2018 року відремонтував свій автомобіль на СТО "ФОП ОСОБА_3 " на загальну суму 29 365 грн.

Проте 12 грудня 2018 року він отримав від відповідача ПрАТ "ПЗУ Україна" відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що поліс № АМ/7575366 , виданий ПАТ "НАСК "ОРАНТА" не був чинним на дату ДТП.

Проте такі обставини не відповідають дійсності, адже на час скоєння ДТП у ОСОБА_2 , був чинний оригінал полісу за цією ж серією АК/7575366 . терміном дії в один рік з 02.08.2018 , який він пред`являв працівникам поліції. Дію даного полісу підтвердило також і після розгляу його заяви МТСБУ.

Оскільки така відмова у виплаті є безпідставною та незаконною, копія Полісу надана відповідачм з іншим терміном дії є спробою уникнути відповідальності, просить стягнути витрати на ремонт автомобіля саме зі страховика, а різницю між виплатою страхового відшкодувагня і реально ним понесеними витратами - винуватця ДТП.

Також зазначає, що з 2011 року він оформився як ФОП та отримав ліцензію МТЗ України на перевезення пасажирів на таксі, на автомобіль Рено Логан отримана ліцензійна картка. У ході своєї підприємницької діяльності він надава декларації до ДФС України про отримані доходи, та перше півріччя 2018 року задекларував 175 908 грн, тобто його щомісяний дохід становиви близько 30 000 грн. Оскільки автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень та з 09 серпня по 08 жовтня 2018 року не працював на маршруті таксі , його неодержаний дохід за два місяці становить 60 000 грн. За такого просить стягнути ці кошти як упущену вигоду з винуватця ДТП ОСОБА_2 ,

Також внаслідок ДТП йому завдано моральну шкоду , яка полягає в тому, що йому довелося докладати значних зусиль та витрачати багато часу на відновлення своїх прав, проживати 2 місяці без заробітку, обмежувати себе задвоенні побутових та інших майнових потреб, що призвело до погіршення відносин з дружиною, та ще відшукувати кошти на ремонт автомобіля. За час, коли він не міг працювати, він втратив знижку на пальне, знижку на придбання заказів в інформаційно-диспетчерській службі, з якою співпрацює, втратив частину постійних клієнтів. Після відновлення автомобіля вимушений був працювати з мінімальним відпочинком, щоб повернути борги за ремонт автомобіля. При цьому в телефонній розмові ОСОБА_2 обіцяв вирішити питання мирним шляхом, але так і не відшкодував збитки. Також хвилювання та п погрішення сміейних стосунків призвели до головних болей та нервового стресу.

Компенсацію моральної шкоди він оцінює у 50 000 грн.

27 серпня 2019 року надійшли пояснення третьої особи МТСБУ , в яких вони зазначають, що відшкодування майнової шкоди має бути здійснено страховою компанією ПАТ НАСК "ОРАНТА" відповідно до умов страхування, а за програмою "Пряме урегулювання" - ПрАТ СК "ПЗУ України".

В квітні 2020 року від відповідача ОСОБА_2 , надійшов відзив на позов, в якому він просить відмовити у задвоенні позовнихв имог. за їх безпідставністю.Зазначає, щзо вартість матеріального збитку повинна відшкодовувати страхова компанія, оскільки він на час ДТП застрахував свою цивільно-правову відповідальність згідно полісу АК/7575366 в ПАТ НАСК Оранта, строком дії договору з 01.08.2018 до 01.08.2019 року. Щодо стягнення з нього збитків у вигляді неодержаного доходу, то ці вимоги є недоведеними належними доказами. Також не надано доказів того, що позивач зазнав моральних страждань.

Ухвалою суду від 07.03.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 29.08.2019 року.

Ухвалою суду про забезпечення доказів від 27 січня 2020 року клопотання представника позивача ОСОБА_4 про витребування доказів - задоволено. Витребувано у ПрАТ СК "ПЗУ Україна" матеріали страхової справи страхової події , яка сталася за участю транспортних засобів марки "CHERY KIMO" д/н НОМЕР_4 ( водій ОСОБА_2 ) та "RENAULT LOGAN" д/н НОМЕР_1 (водій ОСОБА_1 ). Витребувано у МТСБУ матеріали страхової справи страхової події , яка сталася за участю транспортних засобів марки "CHERY KIMO" д/н НОМЕР_4 ( водій ОСОБА_2 ) та "RENAULT LOGAN" д/н НОМЕР_1 (водій ОСОБА_1 ).

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з викладених у позовах та відповіді на відзив відповідача ОСОБА_2 підстав. Звернув увагу суду на те, що на місці ДТП при формленні події працівниками поліції ОСОБА_2 був наданий оригінал полісу обов`язкового страхування АМ/7575366, який був діючим з 01 серпня 2018 року. Дії відповідачів в подальшому він розцінює як спосіб уникнути відповідальності та зловмисну домовленість, адже оригінал полісу потім був начеб-то втрачений ОСОБА_2 , а на копії Страхової компанії Оранта співпадає і номер і серія полісу, і номер квитанції про оплату, повністю всі інші дані та навіть почерк особи, що його заповнювала, але не співпадає лише його дата, яка проставлена навмисно через кілька годин після того, як сталося ДТП, з метою підробки полісу, щоб він не був діючим на час ДТП. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Черри Кімо», державний номерний знак НОМЕР_4 , була застрахована в ПАТ « НАСК «Оранта», то вартість матеріального збитку, завданого його автомобілю, в межах визначеним Звітом про оцінку , атакож штрафні санкції за час затримки виплати страхового відшкодування - повинна відшкодувати саме ця страхова компанія, претензій до ПрАТ "ПЗУ Україна" він не має. Проте, оскільки зазначена сума не покриває реальний розмір завданих збитків, відповідач ОСОБА_2 повинен відшкодувати йому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, а також суму упущеної вигоди у розмірі 60 000 грн. з відповідною індексацією за два місяці, якф він був позбавлений можливості працювати на цьму автомобілі як таксі, що є його єдиним джерелом доходу. Також підтвердив викладені у позові обставини завдання йому моральної шкоди.

У судовому засіданні представник відповідача ПАТ НАСК "Оранта" адвокат Костенко С.О. проти задоволення позовних вимог, заявлених до страхової компанії, заперечував з підстав відсутності на час страхової події договірних відносин між ними та винуватцем ДТП. Пояснив суду, що оскільки на час ДТП у ОСОБА_2 не було діючого Полісу обов`язкового страхування, адже він почав свою дію з 00.00 годин 10 серпня 2018 року, що підтверджується наданими матеріалами страхової справи, відповідальність страхової компанії виключається.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи МТСБУ у в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином.

Представник ПрАТ СК ПЗУ Україна в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як підтверджується матеріалами справи, автомобіль Рено Логан, д/н НОМЕР_1 , 2009 року випуску, належить на праві власності ОСОБА_1

Цивідльно-правова відповідальність власника вказаного автомобіля згідно полісу № АК/7621916 застрахована в ПрАТ СК "ПЗУ Україна" , термін дії полісу з 20.10.2017 по 19.10.2018 року.

За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 30.10.2018 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. В подальшому дана постанова ним не оскаржувалось і набула законної сили.

Як вбачається з вказаної постанови, 09.08.2018 року близько 03.00 год водій ОСОБА_2 , в порушення вимог п.2.3 б, п. 8.7.3.е ПДР, керував транспортним засобом "Чери Кімо", н/з НОМЕР_4 по пр.Центральному в м.Миколаєві не слідкував за дорожньою. обстановкою, виїхав на регульоване перехрестя з вул.Московська на заборонений сигнал світлофора ( червоний) , внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом Рено Логан, н/з НОМЕР_1 , який рухався по вул.Московська, під керуванням водія ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Зі схеми місяця ДТП, складеної інспектором УПП в Миколаївській області 09.08.2018 року о 03.00 годин на перехресті пр.Центрального та вул.Московська в м.Миколаєві, вбачається, що учасниками ДТП були автомобіль марки Чері Кімо, д/н НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_2 , власник ОСОБА_5 , застрахована Полісом ОСЦПВ наземних ТЗ АМ/7575366 ПАТ НАСК "ОРАНТА" від 02.08.2018 року, строк дії до 01.08.2019 року, та автомбіль марки Рено Логан, д/н НОМЕР_7 , під керуванням ( власник) ОСОБА_1 , застрахований Полісом ОСЦПВ наземних ТЗ АК/7621916 ПрАТ СК "ПЗУ Україна" від 20.10.2017 року, строк дії до 19.10.2018 року.

Зазначення про наявність діючого полісу АМ/7575366 строком дії до 01.08.2019 року ПАТ НАСК ОРАНТА щодо страхування автомобіля Чері КІмо, д/н НОМЕР_4 - містииться і у офіційній довідці про ДТП Управління патрульної поліції України в Миколаївській області, наданої на запит страхової компанії.

Згідно наданої позивачем копії та фотокартки Полісу № АМ /7575366 , цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Чері Кімо д/н НОМЕР_4 була застрахована ПАТ НАСК "ОРАНТА", строк дії з 02.08.2018 до 01.08.2019, ліміт відповідальності за шкоду майну 100 000 грн, розмір франшизи 1000 грн. На плісі зазначено, що страховий платіж сплачено о 10.45 год 01.08.2018 , номер квитанції платежу " 180 100 1.5 1.00 1.6 1.00 1.00 1.00 0.80", дата укладення договору 01.08.2018.

Згідно відповіді від 25.02.2019 року ПАТ НАСК "ОРАНТА" ОСОБА_1 відмовлено у випалті страхового відшкодування , відсутні підстави для виплати страхового відшкодування , враховуючи, що на момент ДТП автомобіль Чері Кімо, д/н НОМЕР_4 не був забезпечений полісом АМ/7575366 у ПАТ НАСК ОРАНТА.

Так, під час перевірки було встановлено, що дійсно Полісом АМ /7575366 забезпечений автомобіль Чері Кімо, д/н НОМЕР_4 , але даний договір ОСЦПВВНТЗ був укладений та оплачений саме 09.08.2018 року, тобто вже після ДТП, яке мало місце о 03.00 год. 09.08.2018 .Строк дії даного полісу з 10.08.2018 року.

22.12.2018 року страхувальник ОСОБА_5 звернулася до ПАТ НАСК ОРАНТА з заявою про втрату свого примірника Поліса АМ/7575366 21 грудня 2018 року та їй було видано дублікат полісу з номером АМ/ 9672047, в якому були вказані всі істотні умови втраченого примірника.

З наданої представником відповідача ПАТ НАСК ОРАНТА ксерокопії полісу АМ/7575366 вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Чері Кімо д/н НОМЕР_4 була застрахована ПАТ НАСК "ОРАНТА", строк дії з 10.08.2018 до 09.08.2019 , ліміт відповідальності за шкоду майну 100 000 грн, розмір франшизи 1000 грн. На полісі зазначено, що страховий платіж сплачено о 10.45 год 09.08.2018 , номер квитанції платежу " 180 100 1.5 1.00 1.6 1.00 1.00 1.00 0.80", дата укладення договору 09.08.2018.

При цьому суд звертає увагу, що копії полісу АМ/7575366 , які надані позивачем (а отримана ним ця фотокопія з оригіналу Полісу, а також талонів до полісу , виданих НАСК ОРАНТА з зазначенням дати видачі 01.08.2018 , номеру полісу АМ/7575366 на ТЗ д/н НОМЕР_4 - безпосередньо на місці ДТП одразу після скоєння і від водія ОСОБА_2 , і про наявність оригіналу саме цього полісу зазначено також і в матеріалах адміністративної справи відповідальними посадовими особами патрульної поліції), та копії полісу, яка надана відповідачем - дані цих Полісів співпадають повністю , в тому числі і номер квитанції та час сплати страхового платежу , почерк особи, але крім дати його укладення 01 серпня 2018 року та 09 серпня 2018 року - відповідно.

Також суд враховує, що ДТП сталася о 03.00 годин 09.08.2018 року в м.Миколаєві, оформлення ДТТП тривало приблизно до 05.00 годин, а приблизно о 10.00 годин власник пошкодженого в ДТП автомобіля Чері, вже оформлював та спалчував страховий плтіж в м.Новий Буг Миколаївської області . При цьому водій цього автомобіля (чоловік власника) самостійно пять годин потому надавав працівникам поліції оригінал Полісу з такими самим реквізитами, але оформлений 01.08.2018 року.

За такого, оскільки оригінал полісу на теперішній час втрачено відповідачем, а з наданої відповідачем ксерокопії з копії неможливо встановити, чи мали місце виправлення дати укладення договору, а відповідач не спростував належними доказами, що страховою компанією не видавався оригінал Полісу АМ/7575366 саме датою 01 серпня 2018 року - суд приймає до уваги саме ту копію полісу АМ/7575366, яка зроблена з оригіналу Полісу на місце ДТП безпосередньо і про який зазначено компетентними посадовими особами Управління Патрульної поліції Миколаївської області.

Також в матеріалах страхової справи ПАТ НАСК ОРАНТА міститься меморіальний ордер №@2PL349781від 09.08.2018 року, за яким платником "транз.счет платежи НОМЕР_10 " на рахунок ПАТ НАСК ОРАНТА сплачено 345 грн з призначенням платежу "страховий платіж ОСОБА_5 , АМ 7575366 ". проведено Банком о 15.12. год.

Разом з тим, навіть в копії відповідача, що в цій частині повністю співпадає і з фотокопією позивача зазначено, що страховий плтатіж сплачено страхувальником о 10.45 годин.

Таке підтверджує, що вочевидь сума страхового платежу передавалася страхувальником представнику страхвої компанії у м.Новий Буг готівкою, отже подальші дії працівника страховика щодо проведення страхового платежу через банк не залежали від страхувальника і можеть свідчити, що дата укладення ОСОБА_2 . Договору страхування, оформленого в письмовій формі у вигляді Полісу АМ/7575366 , є саме дата його підписання між сторонами - 01 серпня 2018 року.

За аткого суд доходить до висновку, що транспортний засіб Чері Кімо , д/н НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_2 , з вини якого сталася ДТП, під час завдання шкоди позивачеві був забезпечений Полісом ОСЦПВВНТЗ № АМ/7575366 , який був діючим на момент ДТП, отже страховик ПАТ НАСК ОРАНТА повинен нести цивільно-правовоу відповідальність в межах суми страхового відшкодування перед потерпілим ОСОБА_1 .

Як вбачається з копії страхової справи № 48162 , заведеної ПрАТ СК "ПЗУ Україна" за зверненням ОСОБА_1 , та страхової справи № 55861 , заведеною МТСБУ за зверненням ОСОБА_1 , останній звернувся до страховика з повідомленням про ДТП 09.08.2018 року в установленому законом порядку, до МТСБУ - після відмови страховика 02.01.2019 року. В той же день 09.08.2018 страховим комісаром було складено Акт огляду транспортного засобу позивача ( дефектна відомість).

МТСБУ також проведено розслідування обставин ДТП та в зв`язку з чим витребувано від ПАТ НАСК ОРАНТА підтвердження чинності на дату події та надати копію Полісу АМ/7575366 ( відповідь не отримана). Натомість в централізованій базі МТСБУ зазначено, що автомобіль д/н НОМЕР_4 станом на 09.08.2018 був укладений Поліс АМ /7575366 ПАТ НАСК ОРАНТА , але не діяв на 09.08.2018.

Згідно відповіді ПрАТ СК "ПЗУ Україна" , ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування , оскільки в ЦБД МТСБУ стосвоно статутсу Полісу № АМ/7575366 зазначено - поліс був укладений , але не діє на 09.08.2018 року.

Згідно відповіді ПрАТ СК "ПЗУ Україна" , на заяву від 25.04.2019 ОСОБА_1 повідомлено, що за виплатою страхового відшкодування йому слід звернутися безпосередньо до страховика ПАТ НАСК "ОРАНТА" , оскільки з 30.11.2018 року останнє припинило участьв Угоді про пряме урегулювання збитків, що унеможливлює для ПрАТ СК "ПЗУ УКкраїна" подальший розгляд зазначеної події.

Згідно відповіді від 11.04.2019 року МТСБУ - ОСОБА_1 , відмовлено у відшкодуванні шкоди з фонду захисту потерпілих. Згідно інформації, якою володіє МТСБУ, транспортний засіб Чері Кімо, н/з НОМЕР_4 , що спричинив ДТП , на дату події забезпечений за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ № АМ/7575366, укладеним зі страховою компанією ПАТ НАСК "ОРАНТА". Наданий МТСБУ Договір страхування АМ/7575366, виданий ПАТ НСК ОРАНТА зі строком з 02.08.2018 по 01.08.2019 діяв на дату ДТП, яка мала місце 09.08.2018 року.

Згідно Звіту № SOS-483 про оцінку вартості збитків, заподіяних пошекодженням транспортного засобу від 20.08.2018 року, проведеного на замовлення ПАТ СК ПЗУ Україна, автомобіля Рено Логан , д/н НОМЕР_1 - вартість збитків з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля становить 20 439 ,60 грн.

Згідно Акту № РА-0000005 здавання-приймання робіт від 09.10.2018 року ФОП ОСОБА_3 , загальна вартість робіт з ремонту автомобіля позивача без ПДВ становить 29 365 грн, повна сплата ОСОБА_1 , вказаних робіт підтверджкється квитанцією до прибуткового касового ордеру № 7 від 08.10.2018 року .

На спростування вказаних Звіту та Акту виконаних робіт відповідачами суду не надано жодного належного доказу.

За таких обставин, суд вважає за можливе покласти в основу рішення при визначенні розміру майнової шкоди звіт, наданий страховою компанією, який кореспондується з іншими доказами по справі та не суперечить їм.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 роз`яснюється про те, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно із роз`ясненнями п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

У відповідності до роз`яснень п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187ЦК). Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 зроблено правовий висновок, відповідно до якого попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування з винної особи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.Згідно п. 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,) заяву про страхове відшкодування.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до ПАТ СК ПЗУ Україна із заявою про виплату страхового відшкодування за пргорамою "пряме урегулювання" в передьбаченому законом порядку та строки, після чог звертався і до страховика винуватця ДТП ПАТ НАСК ОРАНТА, проте на теперішній час йому не сплачено страхове відшкодування.

Відповідно до статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Статтею 37 цього Закону передбачені випадки відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), якими є:

37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Жодних з цих підстав судом не встановлено, а підстава , яку зазначив відповідач при прийнятті рішення про відмову у виплаті відшкодування - не знайшла свого підтвердження при розгляді справи судом , сторона відповідача не спростувала доводів позивача про невиплату страхового відшкодування, чим порушила права позивача на виплату страхового відшкодування - отже відмова страховика є безпідставною.

Суд вважає, що позивачем доведеними позовні вимоги в частині понесених витрат, внаслідок ДТП, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню, шляхом стягнення з відповідача ПАТ НАСК ОРАНТА 19 439,60 грн. - розмір матеріального збитку в межах суми страхового відшкодування згідно Звіту страхової компанії ПЗУ Україна з урахуванням фізичного зносу автомобіля Рено Логан та суми франшизи згідно полісу АМ/7575366 у розмірі 1000 грн.

Згідно ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що загальна сума матеріальної шкоди завдана автомобілю марки «Рено Логан», державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 29 365 грн., що дорівнює фактичній та належними доказами підтвердженої вартості відновлювального ремонту автомобіля, а зі страховика підлягає стягненню позивачу страхове відшкодування у розмірі 19 439,60 грн., та оскільки зазначена сума не покриває реальний розмір завданих збитків позивача, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 9 926 грн.

Щодо вимоги про стягнення штрафних санкцій з відповідача, слід зазначити наступне.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення ст. 992 ЦК України визначають, що в разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов?язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до ст. 36.5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ч. 1 ст. 624 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, які склались між сторонами з приводу відшкодування страхового зобов`язанням, за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, у разі прострочення Страховиком виплати належної суми страхового відшкодування, Страхувальник має право вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми страхового відшкодування.

Суд перевіряючи розрахунки позивача в частині нарахування три проценти річних та індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання, пені за весь час прострочення виплати страхового відшкодуванняприйшов до висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають до частково задоволення, оскільки розрахунок позивачем проведено не з вартості заподіяного матеріального збитку без врахування роміру пеердбаченої договром франшизи, що є помилковим.

Оскільки судом встановлено, що вартість матеріального збитку становить 19 439 грн грн, а тому три проценти та індекс інфляції , пеня нараховується саме з цієї суми.Так, розрахунок пені виконується за формулою: пеня = С х 2ОСД х Д / 100, де С сума заборгованості за період; 2ОСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення; Д - кількість днів прострочення, де сума заборгованості становить 68 422, 57 грн. Розраховується так: ставка НБУ за період множиться на два. Виходить подвійна облікова ставка НБУ. Це число ділиться на кількість днів у році - виходить ставка НБУ в день.

Розрахунок 3 % відсотків річних виконується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] х [Процентна ставка] / 100% / 365 днів х [Кількість днів] ; втрати від інфляції розраховуються за формулою: [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період. [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] х [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу].

Позивач ОСОБА_1 подав відповідачу ПрАТ «СК «ПЗУ України" заяву про виплату страхового відшкодування 27.08.2018 року, відповідно першим днем прострочення, після закінчення 90 днів з моменту подання зазначеної заяви, є 27.11.2018 року.

Оскільки, страховою компанією порушено строки виплати страхового відшкодування, ПАТ НАСК «ОРАНТА» повинно сплатити позивачу пеню за весь час прострочення виплати страхового відшкодування за період часу з 27.11.2018 року по 16.04. 2020 року( день звернення до суду з такими вимогами ) та становить 8738,54 грн. , відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 826,16 грн та індекс інфляції в розмірі 970 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України , з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню 340,46 грн інфляційних втрат за перівод невиконання свого грошового зобовязання перед позивачем за період з 06 березня 2019 року ( пред`явлення вимог до відповідача ОСОБА_7 ) по 16 квітня 2020 року , виходячи з встановленої судом суми стягнення матеріальних збитків - 9 926 грн.

Щодо вимог позову про стягнення з ОСОБА_2 60 000 грн упущеної вигоди суд зауважує наступне.

Так, позивачем надана довідка ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області , що на підставі поданої ФОП ОСОБА_1 , декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 року отримані доходи за звітній період становить 175 908 грн.

Також матеріалами справи підтверджується, що позивач зареєстрований як ФОП з 22.09.2011 року,є платником єдиного податку за видом господарської діяльності "діяльність таксі", ліцензійна картка терміном дії з 14.11.2011 року ліцензіата ФОП ОСОБА_1 "внутрішні перевезення пасажирів на таксі" видана та транспортний засіб Рено Логан , д/н НОМЕР_1 , станом на 2017-2018 вказаний автомобіль експлуатується як таксі.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частиною другою статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідачів та збитками позивача. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) зроблено висновок, що «відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року по справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18) зазначено, що «тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який має довести, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача».

Звертаючись із позовом про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен здійснити точні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які безспірно підтверджували б їх розмір, однак цього позивачем зроблено не було.

Наведені позивачем розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчили б про конкретний розмір щомісячного доходу, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснив протиправних дій.

Позивачем також не надано доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток саме у вказаній сумі 30 000 грн на мсіяць - адже його підприємнницька діяльність є діяльністю втому числі на власний ризик і не має чітко втсановленого розміру оплати , не здійснюється за відповідним графіком та тарифами оплати його праці- що унеможливлює перевірити правильність його підрахунків щомісячного доходу.

Між тим, особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі неналежного виконання зобов`язання іншою особою. Позивач обґрунтовуючи суму збитків, вдався до припущення про можливість отримання ним прибутку саме у такому розмірі і саме за той період, тоді як законодавець вимагає доведеності реальної можливості отримання коштів . Позивачем не надано доказів того, що він реально міг отримати саме таку вигоду, здійснючи пасажирські перевезення на цьому автомобілі і ща період з 09 серпня по 09 жовтня 2018 року його дохід був би саме на рівні 30 000 грн на місяць і в цей період не сталося б інших обставин , враховуючи характер його підприємницької діяльності, які б перешкодили отриманню ним саме такого прибутку, пояснення позивача вказують на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення.

Окрім відшкодування майнової шкоди, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 також моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. 00 коп.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України:моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

На підставі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2ст. 23 ЦК України).

За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди.

Тобто, умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Частина 1 статті 27 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 2 вказаної норми моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 вказаної норми встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. (ч. 4 ст. 27 ЦК України)

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч. 5 ст. 27 ЦК України)

Статтею 280 ЦК України встановлено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В контексті практики Європейського суду з прав людини варто зазначити, що справедливість компенсації як категорія, що застосовується й національним законодавцем, проте є не розкритою в судових прецедентах, визначається ЄСПЛ з урахуванням усіх обставин, а також особливостей справи. Суд суворо дотримується позиції, що відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер.

З урахуванням наведеного і виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи обставини завдання шкоди позивачеві, поведінку відповідача після вчинення ДТП, неможливість позивачеві використовувати пошкоджений автомобіль для звичайного спосбу отримання доходу, тривалість зусиль для відновлення своїх порушених прав, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів про стягнення з відповідача компенсації моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача 10 000 гривень відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті ДТП.

Витрати позивача на правову допомогу підтверджуються Договором про надання професійноїх правової допомоги , укладеним з адвокатом Гречаною Є.Й., від 14.12.2018 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 14/18 від 14.12.2018 року на суму 2400 грн та № 16/04 від 16.04.2020 року на суму 1500 грн, Актом про надання послгу і виконаних робіт від 05.03.2019 року .

Згідно ст. 137,141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений останнім при зверненні до суду з даним позовом, та належним чином підтверджена сума витрат на професійну правничу допомогу з відповідачів в рівних частках - пропорційно до задоволених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними у залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 4,5, 12-13, 79-81, 1414, 259-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ПАТ "НАСК "Оранта" суму страхового відшкодування 19 439,60 грн , 970 грн інфляційних втрат, 8738 грн 58 коп пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, 826,16 грн 3% річних.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 суму матеріальних збитків 9 926 грн., 340,46 грн інфляційних втрат, 10 000 грн компенсації моральної шкоди .

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та ПАТ "НАСК "Оранта" по 871 грн 50 коп судового збору та по 1 950 грн витрат на професійну правничу допомогу з кожного.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІНН НОМЕР_11

відповідачі: ПАТ НАСК "ОРАНТА" , 02081 м.Київ, вул.Здолбунівська, 7Д, корпус Г, .

ПрАТ СК "ПЗУ Україна", 04112 м.Київ, вулДегтярівська, 62, .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , ІНН НОМЕР_12

Повний тест рішення суду виготовлено 07 липня 2020 року.

Суддя О.А. Гуденко