КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/133/20 Головуючий у 1-й інст. - Цимбал І.К.
Апеляційне провадження 22-ц/824/9000/2020 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Букалов В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 квітня 2020 року, ухвалене у складі судді Цимбал І.К. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА - ЖИТТЯ», про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання кредитного договору недійсним.

Посилається на те, що 16.08.2017 року вонашляхом підписання заяви прийняла публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов наданих всіх послуг, обраних безпосередньо при прийнятті договору комплексного банківського обслуговування, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування і погоджуються з наданням всіх інших послуг, а при обранні послуги на укладення договору страхування, ніби-то підтвердила свою згоду на укладення договору страхування на зазначених умовах, а саме з наданням кредиту.

На думку позивачки, при укладенні вказаного договору були порушені її права як споживача, оскільки відповідач не надав їй повної, всебічної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, її необізнаність у діючому законодавстві не надала їй можливості в повному обсязі оцінити всі умови кредиту та предмет їх вигідності, а тому даний кредитний договір відповідно до вимог ст. 215 ЦК України повинен бути визнаний недійсним, оскільки відповідачем не дотримані норми законодавства щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладання.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 квітня 2020 рокув задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 760, 80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Посилається на те, що суд не звернув увагу на невідповідність кредитного договору нормам встановлених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначає, що будь - який окремий документ, що містив би інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування їй не надвали і ніде про це свій підпис вона не ставила. Суд не звернув увагу, не перевірив чи дійсно доводилась така інформація у вигляді довідки чи іншого документу, а послався лише на те, що позивач підтвердила згоду на укладення договору своїм підписом. Умови кредитного договору щодо послуг страхування із нав`язаною відповідачем страховою компанією є несправедливими, оскільки позивач не отримував від відповідача коштів для оплати такої страховки. Позивач звільнена від сплати судового збору, оскільки звернулась з позовною заявою з метою захисту своїх порушених прав як споживача, права якого регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», тому судом невірно здійснено розподіл судових витрат, які в даному випадку мають бути компенсовані за рахунок держави.

Позивач просила розглянути апеляційну скаргу без її участі.

01 липня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання від ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА -ЖИТТЯ» про розгляд справи за відсутності представника.

Інші учасники процесу відзиву на апеляційну скаргу до суду не подали, в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач була ознайомлена з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується її особистим підписом. Таким чином, кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинного правочину, доказів на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем суду не надано.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно заяви про укладення угоди про надання особистого кредиту №01 від 16.08.2017 року ОСОБА_1 підтверджує, що беззастережно приймає пропозицію ПАТ «ПУМБ», на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування.

Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_1 з кредитним лімітом 11200 грн. зі сплатою коштів не пізніше 10 числа кожного місяця (а.с.7).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що ПАТ «ПУМБ» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши ОСОБА_1 грошові кошти, що не спростовується позивачем у позовній заяві.

Крім того, відповідно до заяви №01 від 16.08.2017 року позивач своїм підписом підтвердила, що попередньо ознайомлена у письмовій формі з умовами надання кредиту. У тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якої інформації надання якої передбачене чинним законодавством України, у тому числі з інформацією, надання якої передбачене Законом України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які їй роз`яснені та зрозумілі, і не потребують додаткового тлумачення та з яким вона згодна, та ознайомлена з умовами Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що затверджений розпорядженням Банку та усіма змінами та доповненнями, зокрема його положеннями, що регулюють порядок та умови оформлення особистого кредиту, здійснення договірного списання, яке оприлюднене на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою pumb.ua та які їй роз`яснені та зрозумілі, та з якими вона цілком згодна.

За умовами кредитного договору всі відносини між Позичальником та Банком, врегульовуються Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «ПУМБ», що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами, доповненнями та усіма Додатками до нього, що укладений між Позичальником та Банком, діюча редакція якого розміщена на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою pumb.ua визначає всі істотні умови надання та користування Кредитом, зокрема, але не виключно порядок і умови нарахування процентів за користування кредитом, умови здійснення платежів, умови настання відповідальності за неналежне виконання зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом та/або комісійної винагороди та/або інших платежів, що вказані в Заяві про надання кредиту, а також будь-які інші умови необхідні для врегулювання відносин між Позичальником та Банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. Протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Оскількипозивач була ознайомлена з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується її особистим підписом, суд дійшов правильного висновку, що кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинного правочину.

Відповідно до ч.ч. 1,2,3 Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, рішення суду має ґрунтуватися на доказах наданих стронами відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України, а не на припущеннях сторін.

Твердженння скаржника про те, що кредитний договір з додатками до нього вона не читала із-за дрібного шрифту та підписала договір сподіваючись на добросовісність працівників банку, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані доводи не свідчать про неправомірність дій працівників банку та позбавлення ОСОБА_1 можливості ознайомитися з усіма істотними умовами кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги, що суд не перевірив чи дійсно доводилася до відома позичальника інформація про умови кредитування та ризики, що передбачено статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у вигляді довідки чи іншого належного документу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки своїм підписом у заяві про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб ОСОБА_1 засвідчила, що в повному обсязі, доступно та своєчасно ознайомлена з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження того, що працівники банку при видачі кредитних коштів не ознайомили позичальника з умовами кредитування та ризиками, позивачем не надано ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду.

Твердження скаржника про те, що умови кредитного договору щодо послуг страхування із страховою компанією є несправедливими, оскільки позивач не отримував від відповідача коштів для оплати такої страховки, колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи, що за умовами підписаної заяви послугу обрано позичальником за власною ініціативою з числа послуг, які пропонуються банком, і відносини за договором страхування, після його укладення виникають виключно між страхувальником та страховиком.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги щодо невідповідності умов кредитного договору нормам встановленим Закону України «Про захист прав споживачів» не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав позивача.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрат пов`язаних з розглядом справи, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги порушенням відповідачем її прав як споживача фінансових послуг, посилаючись, зокрема, на положення Закону України «Про захист прав споживачів» як на спеціальний акт цивільного законодавства, що регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2018 року у справі №757/40565/14-ц дійшов висновку, що відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Системне тлумачення норм статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб, як споживачі, серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені її, оскільки така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц.

Таким чином, ОСОБА_1 є споживачем послуг та відповідно до положень ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору за подання позову на захист своїх порушених прав.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тобто, нормами чинного законодавства, зокрема положенням ст.141 ЦПК України не передбачено стягнення з позивача, звільненого від сплати судового збору, суми судових витрат пов`язаних з розглядом справи в разі залишення позову без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 760 грн 80 коп. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, яким компенсувати за рахунок державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судові витрати пов`язані з розглядом справи.

В іншій частині рішення суду належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 квітня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 760 грн 80 коп.- скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким судові витрати пов`язані з розглядом справи компенсувати за рахунок державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 липня 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.