Справа № 442/583/20 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/1082/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення коштів,-

встановила:

У січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення коштів.

Вимоги обгрунтовував тим, що перебував у трудових відносинах з ПрАТ «НЕК «Укренерго» на посаді начальника Стрийського відділення Інспекції Держенергонагляду у Львівській області відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП «НЕК «Укренерго».

Наказом № 194-К від 16.12.2015 звільнений із займаної посади у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП. Постановою Львівського апеляційного суду від 16.04.2019 поновлений на посаді начальника Стрийського відділення Інспекції Держенергонагляду у Львівській області відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП «НЕК «Укренерго» та розпочато нарахування заробітної плати.

Наказом № 549-К від 30.09.2019 звільнений із займаної посади за угодою сторін згідно із п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. При цьому, відповідно до п. 5.2.14.4 Колективного договору Держенергонагляд, при виплаті заробітної плати за вересень 2019 року, не здійснено виплату премії за серпень 2019 року.

Просив стягнути з відповідача в його користь суму премії за серпень 2019 року в розмірі 749,55 грн.

Оскаржуваним рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_1 премію за серпень 2019 року у розмірі 749 гривень 55 копійок.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь держави судовий збір у розмірі 2102 гривні.

Рішення суду оскаржив відповідач ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго», вважає таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, тому не може залишатися в законній силі.

В апеляційній скарзі покликаючись на хронологію обставин щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Стрийського відділення Інспекції Держенергонагляду у Львівській області відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП НЕК «Укренерго» та поновлення його на цій посаді, виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, положення Колективного договору відокремленого підрозділу «Головдерженергонагляд» між уповноваженими представниками власника і трудового колективу на 2016 рік, зазначає, що вимога позивача про стягнення премії за серпень 2019 року є безпідставною, оскільки з позивачем відповідач розрахувався, виплативши йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, в тому числі за серпень місяць, оскільки такий було виплачено за період з 17.12.2015 по 16.09.2019.

При цьому, розмір виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач не оскаржував.

Крім цього, оскільки оплата днів вимушеного прогулу за рішенням суду розраховується виходячи із середньої заробітної плати з врахуванням премії, при цьому колективним договором не передбачено нарахування та виплати премії працівникам за невідпрацьований час двічі, відтак позивачу виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу із всіма преміальними виплатами, в тому числі за і серпень 2020 року.

Звертає увагу на те, що Колективним договором визначено, що обов`язковою умовою нарахування працівнику Держенергонагляду премії за місяць є наявність конкретних результатів роботи працівника у цьому місяці.

Також, покликається на те, що суми нараховані працівникам за час вимушеного прогулу, не належать до фонду оплати праці, тобто не є заробітною платою, тому до моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають, а відповідні виплати не кваліфікуються як плата за виконану роботу.

Звертаючись до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16 зазначає, що строк пред`явлення позовних вимог до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тому вважає, що звернувшись до суду з позовом 27.01.2020, позивач пропустив строк, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, питання про поновлення пропущеного строку не ставив.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2020 року, відмовити у задоволенні позовних вимогу зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення суми премії за один місяць, розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог місцевий суд виходив з того, що позивач ОСОБА_1 згідно Наказу № 549-К від 30.09.2019 звільнений із посади начальника Стрийського відділення Інспекції Держенергонагляду у Львівській області відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП «НЕК «Укренерго» за угодою сторін відповідно до п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, при цьому відповідно до п. 5.2.14.4 Колективного договору, при виплаті заробітної плати за вересень 2019 року Держенергонагляд не здійснив виплату премії позивачу за серпень 2019 року.

Врахувавши, що розмір окладу за посадою начальника відділення ВП «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП «НЕК «Укренерго» становить 14991 грн, при цьому розмір премії за серпень 2019 по Держенергонагляду визначений на рівні 5%, проте премія за серпень 2019 року ОСОБА_1 не нараховувалась, тому стягнув таку в розмірі 749,55 грн. в примусовому порядку.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Згідно із частиною 2 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст.ст. 2-1, 5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин, крім цього, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 наказом № 194-К від 16.12.2015 звільнений з посади начальника Стрийського відділення Інспекції Держенергонагляду у Львівській області відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП «НЕК «Укренерго», у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці згідно із п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Постановою Львівського апеляційного суду від 16.04.2019 ОСОБА_1 поновлений на посаді начальника Стрийського відділення Інспекції Держенергонагляду у Львівській області відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП «НЕК «Укренерго».

Наказом в.о. голови правління НЕК «Укренерго» № 1266-к від 17.09.2019 ОСОБА_1 поновлений на посаді начальника Стрийського відділення Інспекції Держенергонагляду у Львівській області відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП «НЕК «Укренерго» з 17.12.2015.

Згідно табеля використання робочого часу за вересень 2019 року позивач приступив до роботи 17.09.2019.

30.09.2019 позивач ОСОБА_1 наказом № 549-К звільнений із посади начальника Стрийського відділення Інспекції Держенергонагляду у Львівській області відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП «НЕК «Укренерго» за угодою сторін згідно із п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 4).

Зазначені обставини сторонами не оспорюються, відтак в силу ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

З Листа НЕК «Укренерго» від 26.09.2019 № 01/37280 «Про результати розгляду заяви від 23.08.2019» позивачу ОСОБА_1 повідомлено про нарахування йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, повідомлено про кількість робочих днів та посадовий оклад за посадою (а.с. 14).

З матеріалів справи вбачається, що після звільнення позивач ОСОБА_1 звертався до НЕК «Укренерго» про можливість вирішення в досудовому порядку питання виплати премії за серпень 2019 року.

При цьому, з Листа НЕК «Укренерго» від 30.10.2019 № 01/37280 «Про результати розгляду заяви від 30.10.2019» слідує, що відповідач відмовив у нарахуванні та виплаті премії за серпень 2019 року, при цьому роз`яснив, що премія нараховується працівнику за фактично відпрацьований час, тому з врахування відсутності відпрацьованих днів у серпні 2019 року та можливість нарахування премії за успішне виконання виробничих завдань, премія не може бути нарахована (а.с. 16).

Звертаючись з позовними вимогами позивач ОСОБА_1 стверджує, що відповідно до п. 5.2.14.4 Колективного договору на 2016 рік йому має бути виплачена премія за серпень 2019 року, як працівнику Держенергонагляду, оскільки час вимушеного прогулу є періодом фактичної трудової діяльності, при цьому така йому не виплачена і на час звернення з позовом.

Перш за все, колегія суддів звертає увагу на доводи апелянта в частині покликання на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16 в контексті пропуску, на думку апелянта, строку пред`явлення позовних вимог до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, є взаємовиключними із іншими доводами апеляційної скарги.

Так, заперечуючи вимоги позивача ОСОБА_1 сторона відповідача зазначає, що рішення про поновлення його на роботі є виконаним, а відповідні виплати позивачу проведені.

При цьому, обґрунтовуючи свою позицію та правильно зазначаючи, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не є заробітною платою, представник відповідача помилково покликається на зазначену вище правову позицію, яка стосується затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

При цьому, на переконання колегії суддів, у даному випадку застосовується ч. 2 ст. 233 КЗпП України, яка не обмежує будь-яким строком право працівника звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Крім цього, взаємовиключними є доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для нарахування премії у зв`язку з тим, що позивач не працював у серпні 2019 року, оскільки в іншому випадку представник відповідача стверджує, що премія за серпень 2019 року була виплачена ОСОБА_1 , як складова середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року N 8-рп/2013 у справі N 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Як вже зазначалось предметом позову є стягнення з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_1 , як працівнику цієї юридичної особи, премії за серпень 2019 року, як складової заробітної плати.

Колегія суддів виходить з того, що вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають врахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України у постанові від 14.09.2016 року у справі № 523/18850/14-ц.

При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в

частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді (п. 3 Розділу ІІІ Порядку).

Згідно із абзацом 1 п. 10 Порядку в випадках підвищення тарифних ставок i посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так i в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що середня заробіна плата за час вимушеного прогулу вираховується з врахуванням відповідних премій, які належаться працівнику за конкретною посадою.

Враховуючи наведене та судове рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді, колегія суддів погоджується з доводами позовної заяви про те, що час вимушеного прогулу є періодом фактичної трудової діяльності, на який поширюються відповідні гарантії працівників, при цьому враховуючи виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів приходить переконання про відсутність підстав для стягнення премії з відповідача на користь позивача за серпень 2019 року, що може свідчити про подвійне стягнення, зважаючи на те, що така була йому виплачена.

Більше того, позивач ОСОБА_1 дійсно рішення суду про стягнення середнього заробітку не оскаржував, що свідчить про згоду останнього із розміром такого.

Наведене свідчить про те, що доводи апеляційної скарги знайшли свою часткову підставність, тому рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2020 рокунеобхідно скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач звільнений у даній справі від сплати судового збору, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1261,2 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 6, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2020 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення коштів відмовити.

Компенсувати за рахунок держави Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго» судові витрати в розмірі 1261,2 грн, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 14 липня 2020 року

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк