У Х В А Л А

14 липня 2020 року

м. Київ

справа № 753/4076/16-ц

провадження № 61-7520св18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С., розглянув касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про повернення попередньої оплати за простроченим договором поставки,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) про повернення попередньої оплати за простроченим договором поставки, просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_1 суму попередньої оплати у розмірі 102 358,70 грн за договором поставки від 15 лютого 2013 року № 004, пеню у розмірі 234 759,06 грн, три відсотки річних за користування грошовими коштами - 8 808,46 грн та суму інфляції - 80 863,37 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року в позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів укладення договору поставки, договір не був підписаний позивачем.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Дарницького районного суду м.Києва від 22 лютого 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову суму передоплати у розмірі 102 358,70 грн, пеню - 50 000,00 грн, а всього 152 358,70 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції встановив, що між сторонами виникли правовідносини з купівлі-продажу товару, які регулюються нормами зобов`язального права (глава 54 ЦК України). Наявність між сторонами договірних відносин підтверджується гарантійним листом від 21 серпня 2013 року. Зі змісту листа вбачається, що ОСОБА_1 підтверджує свої зобов`язання за договором поставки від 15 лютого 2013 року № 004 і зобов`язується передати товар покупцеві 31 серпня 2013 року. ОСОБА_1 зобов`язувався повідомити час поставки товару на митний термінал в Україні. Здійснення ОСОБА_3 передоплати в розмірі 9 500,00 євро 15 лютого 2013 року підтверджується накладною № 004. Після надходження товару на склад ОСОБА_3 повідомлений про це не був, товар йому не передавався. За таких обставин відсутні підстави вважати, що відповідач виконав свої зобов`язання щодо передачі товару покупцеві та ОСОБА_3 , як покупець, має право вимагати повернення попередньої оплати від ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до суду з позовом про повернення попередньої оплати за простроченим договором поставки у вересні 2013 року (справа №753/16215/13).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2014 року в позові відмолено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, про задоволення позову частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову суму попередньої оплати у розмірі 102 358,70 грн, пеню 50 000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ (доповідач - суддя Олійник А. С.) від 18 березня 2015 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2014 року та рішення Апеляційного суд м. Києва від 23 липня 2014 року скасовано, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. У вказаній справі висловлено правову позицію щодо застосування норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах.

06 грудня 2017 року ОСОБА_1 подав до суду касаційної інстанції касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року.

З огляду на вищезазначене, вважаю за необхідне заявити самовідвід з таких підстав.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом.

У світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

З огляду на викладене, а також те, що суддя Олійник А. С. брала участь у розгляді справи, як суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ під час оскарження у касаційному порядку Скоболєвим В. Ю. рішення суду у 2015 році, висловила правий висновок щодо застосування норм матеріального та процесуального права у вказаній справі, з метою уникнення будь-яких сумнівів у неупередженості та об`єктивності, необхідно заявити самовідвід та передати касаційну скаргу ОСОБА_1 для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Керуючись пунктом 5 частини першої статті 36, статтями 39, 40 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заявити самовідвід у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про повернення попередньої оплати за простроченим договором поставки.

Касаційну скаргу разом із матеріалами справи передати на повторний автоматизований розподіл.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А. С. Олійник