Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/1931/18
Провадження № 2/935/45/20
РІШЕННЯ

Іменем України

02 липня 2020 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді Пасічного Т.З.,

при секретарі Сьомак Л.І.,

з участю позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коростишів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , третя особа Управління Держпраці у Житомирській області про визнання факту перебування у трудових відносинах, визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав наступне. В період з 2012 року по 20.08.2018 року він працював водієм вантажного автотранспортного засобу «КАМАЗ» у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 без укладення трудового договору. 20.08.2018 року під час виконання трудових обов`язків ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «КАМАЗ», який належить відповідачу, потрапив у ДТП, внаслідок чого транспортний засіб перекинувся, а позивач отримав значні травми. Відповідач відмовився визнавати той факт, що позивач є його працівником, що стало підставою для звернення до Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області щодо неправомірних дій ФОП ОСОБА_4 . За фактом даного нещасного випадку на виробництві 21.08.2019 року було внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування за ст. 271 КК України. Також, 24.10.2018 року позивачем подано скаргу до Управління Держпраці у Житомирській області, в якій було заявлено клопотання про проведення інспекційного відвідування відповідача та притягнення останнього до відповідальності. За словами позивача, факт його перебування у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 підтверджується довідкою від 27.08.2018 року № 984/19957, виданою Обласною клінічною лікарнею ім. О.Ф. Гербачевського, де зазначено місце роботи: ФОП ОСОБА_4 , водій; випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 19957 від 21.09.2018 року, де зазначено, що травма відбулася на виробництві 20.08.2018 року при загрузці каменю у вантажний автомобіль; витягом з ЄРДР від 11.09.2018 року про реєстрацію Коростишівським ВП ГУНП в Житомирській області кримінального провадження № 0000486, де зазначено, що 20.08.2018 року до травматичного відділення Коростишівської ЦРЛ було госпіталізовано гр. ОСОБА_1 , який отримав тілесні ушкодження, ступінь тяжкості яких встановлюється, внаслідок порушення вимог законодавчих актів щодо охорони праці ФОП ОСОБА_4 . Також позивач зазначає, що факт перебування у трудових відносинах з відповідачем підтверджується тим, що він отримував заробітну плату, працював згідно графіку роботи, виконував роботи на транспортному засобі, який наданий роботодавцем; між позивачем та відповідачем не існувало будь-яких цивільно-правових зобов`язань, зокрема, послуг перевезення вантажів. З огляду на викладене у позовній заяві, позивач просить суд визнати факт його перебування у трудових правовідносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 в період з 2012 року по 20.08.2018 року, визнати нещасний випадок, а саме травму на виробництві, що мала місце 20.08.2018 року за участі потерпілого ОСОБА_1 таким, що пов`язаний з виробництвом у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 та його представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позові. Позивач суду пояснив, що працював в селі Кошарища у ФОП ОСОБА_4 орієнтовно з 2011 року без офіційного працевлаштування. Працював на транспортному засобі «КАМАЗ», який належить матері відповідача, а також зварювальником, кранівником повний робочий день. Неодноразово звертався до відповідача щодо офіційного працевлаштування, на що останній відмовляв. За словами позивача, 20.08.2018 року під час виконання трудових обов`язків транспортним засобом «КАМАЗ», а саме перевезення буту, потрапив у ДТП, внаслідок чого транспортний засіб перекинувся, а він отримав значні травми, проходив тривале лікування.

Представники позивача додали, що з 2011 року ОСОБА_1 працював у ФОП ОСОБА_4 без оформлення трудового договору. Це було системне виконання роботи з 08 години до 18 години, чітка виплата заробітної плати. На підприємстві працювали також інші працівники.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення проти позову відповідач мотивував тим, що з позивачем перебуває у родинних відносинах, тому дозволяв вільно заходити до нього на підприємство, по домовленості із своєю матір`ю дозволяв брати транспортний засіб «КАМАЗ» для вивезення буту. 20.08.2018 року ОСОБА_1 прийшов на підприємство у нетверезому стані та просив дозволу транспортним засобом «КАМАЗ» вивезти бут. За словами відповідача, він відмовив позивачу та поїхав в кар`єр. Зі встановлених на підприємстві відеокамер дізнався, що транспортного засобу на території немає. Коли зателефонував ОСОБА_1 , то дізнався, що останній потрапив в ДТП. Разом із знайомим приїхали на місце події, витягли його та доставили в лікарню. Транспортний засіб після ДТП не відремонтований, оскільки у лікарні ОСОБА_1 пообіцяв відремонтувати його за власні кошти. Також додав, що позивач неодноразово вчиняв крадіжки майна на його підприємстві, а тому ніколи не мав наміру працевлаштовувати ОСОБА_1 .

Представник відповідача суду пояснила, що ОСОБА_4 ніколи не перебував з ОСОБА_1 у трудових відносинах. З наданого штатного розпису слідує, що позивач взагалі жодного дня у відповідача не працював. ОСОБА_4 ніколи не мав наміру працевлаштовувати у себе ОСОБА_1 , оскільки позивач неодноразово вчиняв крадіжки на підприємстві.

Представник третьої особи - Управління Держпраці у Житомирській області в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що вона близько 10 років працювала оператором на АЗС «Маршал», де ОСОБА_1 періодично заправляв машину «КАМАЗ». За заправку транспортного засобу інколи розраховувався ОСОБА_4 . Вважає, що позивач працював у відповідача водієм транспортного засобу «КАМАЗ».

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що ОСОБА_1 є його вітчимом. У 2012 році він разом з ОСОБА_1 працював у ОСОБА_4 . Він працював недовго, лише півтора місяця, а ОСОБА_1 періодично працював у відповідача. Свідок чотири рази бачив ОСОБА_1 на фірмі у ФОП ОСОБА_4 . В подальшому, як зазначає свідок, ОСОБА_1 інколи працював з ним, допомагав на вихідних, зварювали разом кран-балку.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що близько двох років назад він працював з ОСОБА_1 у ОСОБА_9 у ОСОБА_10 . Новогородське. ОСОБА_1 там працював не кожен день, періодично. Декілька місяців тому бачив як позивач зварював кран-балку і ремонтував погрузчика. Період роботи ОСОБА_1 у ОСОБА_4 назвати не зміг. Свідок вказав, що на підприємство ОСОБА_4 інколи заходив, оскільки там працює його брат. ОСОБА_1 там не бачив.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 суду пояснив, що він працював у ФОП ОСОБА_4 з 2012 року по серпень 2018 року. Він працював водієм, кранівником, екскаваторником, зварювальником, робочим. Тобто виконував роботу, яку йому загадував відповідач, який був його безпосереднім керівником. В останній рік роботи він заробляв орієнтовно 300 грн. в день. За виконану роботу з працівниками розраховувався ОСОБА_4 в кінці місяця. Графік роботи був з 08 години до 18 години. Також були надурочні роботи. ОСОБА_1 зазначає, що неодноразово звертався до відповідача щодо офіційного працевлаштування, однак останній відмовляв постійно. За словами свідка, в день, коли трапилася аварія, він за вказівкою відповідача повіз землю в ліс, однак машину затягнуло, а потім вона перекинулася. Заперечив перебування в день аварії в стані алкогольного сп`яніння, проходив медосвідування на стан сп`яніння, результат був негативний. Зазначив, що весь час працював тільки в ФОП ОСОБА_4 . Свідок стверджує, що він у ОСОБА_9 не працював, відпрошувався в ОСОБА_4 на декілька днів, щоб допомогти ОСОБА_11 з ремонтом кран-балки. На роботу до останнього їздив разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , заробітну плату він там не отримував, їздив з понеділка по п`ятницю, допомагав іншим працівникам порадою. З письмовою заявою до ОСОБА_4 щодо офіційного працевлаштування не звертався. До будь-яких контролюючих органів щодо неправомірних дій ОСОБА_4 з приводу відмови в офіційному працевлаштуванні не звертався. Як називається підприємство ОСОБА_4 не знає, в якому році засноване підприємство та в якому році ОСОБА_13 приймав участь у будівництві фірми не пам`ятає. Транспортний засіб «КАМАЗ» належить ОСОБА_14 , матері відповідача, хоча насправді він належить ОСОБА_4 . Зазначив, що 20.08.18 року дозволу на користування транспортним засобом «КАМАЗ» у ОСОБА_15 не питав.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вона з чоловіком близько двох років тому купувала бут у ОСОБА_4 . Домовлялася про доставку з ОСОБА_1 , який є її знайомим. Розраховувалась за бут особисто з ОСОБА_1 . Писала пояснення на прохання ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що в 2011 році вона неодноразово була на підприємстві, бачила ОСОБА_1 , який працював на погрузчику та на крані. Після того на підприємстві не була. Хто працює у ОСОБА_4 знає зі слів людей з села. Зазначила, що ОСОБА_1 постійно працював у ОСОБА_4 , бо вона бачила як він їздив на роботу, її будинок знаходиться неподалік підприємства. Також вона їздила по селу, збирала підписи про те, що ОСОБА_1 возив бут з підприємства ОСОБА_4 . Про те, що він не був офіційно працевлаштований у ОСОБА_4 , вона не знала до події 20.08.2018р. Також він допомагав сину своєї дружини на підприємстві, їздив з поламаною рукою до нього. День аварії пам`ятає дуже добре, бо того дня до неї за допомогою звернулася дружина ОСОБА_1 , попросила завезти її в лікарню до чоловіка. Потім вона поїхала до яру, де перекинувся транспортний засіб «КАМАЗ», була там до приїзду поліції. Номерний знак транспортного засобу «КАМАЗ», яким керував ОСОБА_1 , не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що знайомий з відповідачем давно, тривалий час працювали разом. У 2009 чи 2010 році він перебував на території підприємства, яке належить ОСОБА_4 . Також свідок повідомив, що він працює на заправці, у 2016 році ОСОБА_1 двічі заїжджав заправляти транспортний засіб «КАМАЗ», один раз заправку оплатив ОСОБА_4 . Йому відомо, що з 2008 року ОСОБА_1 працював на крані у ФОП ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що йому відомо про те, що ОСОБА_1 працював у ОСОБА_4 орієнтовно з 2015 чи 2016 року. Вказану інформацію він почув від ОСОБА_20 разів він теж замовляв бут у матері ОСОБА_4 ОСОБА_21 йому привозив ОСОБА_1 . Одного дня до нього прийшла дружина ОСОБА_1 та повідомила про нещасний випадок, який стався з її чоловіком, а ОСОБА_4 відмовляється визнавати той факт, що ОСОБА_22 працював у нього, просила написати пояснення, що свідок купував бут у її чоловіка.

Допитана свідок ОСОБА_23 суду пояснила, що ОСОБА_1 є її чоловіком, а ОСОБА_4 її двоюрідний брат. Її чоловік працював у ОСОБА_4 з 2011 чи 2012 року на транспортному засобі «КАМАЗ» чи на погрузчику. Це було його постійне місце роботи. ОСОБА_1 працював повний робочий день з обідньою перервою. Інколи працював і в суботу. ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_4 щодо офіційного працевлаштування, але постійно отримував відмову. В день аварії вона ходила на підприємство ОСОБА_4 забирала скутер, потім їздила в лікарню, інші працівники вказаного підприємства принесли одяг ОСОБА_1 та гроші. ОСОБА_4 звертався до неї з вимогою, щоб вона забрала заяву з поліції. Також ОСОБА_4 пропонував їй близько 7000 грн., хоча ніяких коштів від нього ніхто не вимагав. Ніякого цеху по обробці каменю в с. Новогородське ОСОБА_1 не орендував. Там працював її син, племінник, інші люди з села. В той час, коли ОСОБА_1 працював у ОСОБА_4 , він не звертався зі скаргами до контролюючих органів щодо відмови відповідача в офіційному працевлаштуванні. Також зазначила, що вона зверталася із заявою до правоохоронних органів щодо погроз зі сторони ОСОБА_4 на її адресу. Свідок додала, що ходила до сусідів і збирала пояснення з приводу того, що її чоловік привозив їм бут.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.08.2018 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем КАМАЗ, потрапив в ДТП, внаслідок якої транспортний засіб перевернувся, а позивач отримав значні травми. За фактом даного нещасного випадку 21.08.2018р. було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування за ст.271 КК України. Позивач зазначає, що нещасний випадок трапився під час виконання ним трудових обов`язків у ФОП ОСОБА_4 . Оскільки відповідач не визнав факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах, позивач звернувся до Управління Держпраці у Житомирській області із скаргою, в якій просив здійснити інспекційне відвідування відповідача, притягнути останнього до відповідальності та вчинити всі необхідні дії для реального захисту прав скаржника.

Як вбачається з наданих позивачем копій документів, а саме: акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ЖТ4024/99/АВ від 19.11.2018р., акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ЖТ3703/94/АВ від 24.10.2018р., акта (довідки) від 16.11.2018р. про проведення фактичної перевірки з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), під час здійснення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_4 на підставі наданих бухгалтерських та кадрових документів встановлено, що позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем (95-114).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом або фізичною особою, з якого працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену даною угодою, з підпорядкуванням внутрішньому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган або фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату й забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно вимог статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою, що має місце у даній справі.

За трудовим договором працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Тобто, трудові правовідносини характеризуються певними особливостями, які дозволяють відрізнити їх від схожих правовідносин, пов`язаних з працею, але регульованих нормами цивільного права. Це, перш за все, включення працівника до складу трудового колективу конкретного підприємства, установи, організації, де його діяльність, пов`язана з виконанням певних трудових функцій, регламентується вимогами внутрішнього трудового розпорядку, встановленого на даному підприємстві, в установі, організації. Під час укладання трудового договору працівник зобов`язується виконувати обов`язки, що входять до його трудової функції, особисто своєю працею. Трудові правовідносини характеризуються сталістю, регламентованістю та наявністю певних соціальних гарантій для працівника.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.92 року, укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладанням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органом.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доводи ОСОБА_1 про наявність між сторонами саме трудових правовідносин є необґрунтованими, оскільки, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачем не надано будь-яких доказів, які б вказували на існування таких відносин між сторонами в спірний період та виконання ним трудових обов`язків, відсутні докази на підтвердження факту допущення його до роботи, зокрема, копії заяв про прийняття на роботу, проходження медичного огляду, про ознайомлення з будь-якими правилами у суб`єкта підприємницької діяльності, проходження інструктажів тощо), про виконання вимог внутрішнього трудового розпорядку (журнал виходу на роботу тощо), виконання трудової функції, виплату «заробітної плати» тощо.

З наданого відповідачем штатного розпису слідує, що позивач жодного дня у відповідача не працював.

Виходячи з наведеного, позивачем не доведено наявність трудових відносин між сторонами за спірний період в розумінні ст.ст. 21, 24 КзпП України, а саме: наявність у взаємозв`язку таких обставин, які засвідчують наявність угоди між працівником і власником підприємства, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Аналіз документів, що містяться в матеріалах справи, дає підстави стверджувати, що трудовий договір з позивачем не укладався, заробітна плата йому як працівнику за трудовим договором не нараховувалася.

Що стосується показань свідків, то суд до них ставиться критично, оскільки ніхто з допитаних свідків не зміг переконливо зазначити, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 .

За визначенням, наведеним у пункті 5 частини першої статті 1 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть.

Статтею 22 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця.

Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності врегульована Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 (далі - Порядок).

Дія цього Порядку згідно пункту 2 поширюється на: власників підприємств або уповноважені ними органи; працівників, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, які відповідно до законодавства уклали з роботодавцем трудовий договір (контракт) або фактично допущені до роботи роботодавцем; фізичних осіб-підприємців членів фермерського господарства, членів особистого селянського господарства, осіб, які працюють за договором укладеним відповідно до законодавства.

Відповідно до підпункту 5 пункту 38 Порядку факт перебування потерпілого у трудових відносинах з роботодавцем, якщо відповідні документи не оформлені роботодавцем, але потерпілий фактично допущений до роботи, підтверджується в установленому порядку Державною службою з питань праці на запит голови спеціальної комісії або у судовому порядку.

Установивши, що трудовий договір з позивачем не укладався, суд приходить до висновку про те, що нещасний випадок, який стався з позивачем 20 серпня 2018 року, є таким, що не пов`язаний з виробництвом.

На підставі викладених норм права та досліджених доказів, суд виходить з того, що позивач не довів обставини, що перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 , оскільки відсутня заява про прийняття на роботу та трудова книжка, не доведено факту роботи за правилами внутрішнього трудового розпорядку з визначенням робочого місця та докази виплати заробітної плати за трудовим договором також відсутні. Тому на підставі встановленого суд приходить до висновку про те, що правовідносини між ОСОБА_1 та відповідачем не є трудовими відносинами.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 761/2846/16-ц (провадження № 61-302св17).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене вище та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 21, 24 КЗпП України, Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, ст.ст. 3, 10-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання АДРЕСА_2 третя особа Управління Держпраці у Житомирській області, юридична адреса м.Житомир, вул.Шевченка 18-а, про визнання факту перебування у трудових відносинах, визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне судове рішення складено 10.07.2020 року.

Суддя Т.З.Пасічний