П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/19612/19

Провадження № 22-ц/4815/767/20

Головуючий в Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Ковальов І.М.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду

першої інстанції: (повним текстом):

о 09 год. 05 хв. 24 січня 2020 року в м. Рівне

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Шимків С.С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" (далі ПрАТ "Рівнеазот") про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позов мотивовано тим, що при звільненні його з роботи належні суми роботодавцем виплачено не було. Тому з останнього рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 травня 2018 року на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 14 173,29 гривень та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період із 18 липня 2017 року по 08 травня 2018 року в сумі 50 883,80 гривень. Проте стягнені грошові кошти відповідач виплатив лише 27 вересня 2019 року, що є підставою для стягнення з відповідача сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні й за інший період.

З наведених підстав просив стягнути на свою користь з ПрАТ "Рівнеазот" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 09 травня 2018 року по 26 вересня 2019 року в розмірі 87 409,30 гривень.

У відзиві ПрАТ "Рівнеазот" покликалось на наявність поважних причин та об`єктивних обставини, що підтверджують відсутність вини щодо невиконання своїх зобов`язань перед позивачем. Також, вважаючи, що бажана позивачем сума грошових коштів є неспівмірною із боргом, просило зменшити її до 20 000 гривень з наступним утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 09 травня 2018 року по 26 вересня 2019 року включно в розмірі 87 409,30 гривень та 874,09 гривень судового збору.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд попередньої інстанції виходив із того, що з позивачем в день звільнення ПрАТ "Рівнеазот" не провело розрахунку, а тому дійшов висновку про наявність в останнього обов`язку сплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Водночас, відхиляючи покликання відповідача на необхідність застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку, зазначав, що застосування цього принципу є правом суду виключно при існуванні таких умов: наявність чи виникнення спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплат працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, або коли вони (ці суми) повинні бути сплачені роботодавцем та прийняття судом відповідного рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні (цих) сум. Також вказав, що відповідний принцип полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної позивачем), порівняно саме із середнім заробітком.

На рішення суду ПрАТ "Рівнеазот" подано апеляційну скаргу, де покликається на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалось про необхідність застосування при вирішенні спірних правовідносин висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 26 червня 2019 року в цивільній справі 761/9584/15-ц. Так, виходячи із конкретних обставин, які мають юридичне значення, а також з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. Відступаючи від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, Велика Палата Верховного Суду визначила певні чинники, які необхідно враховувати при зменшенні розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні. Тому, на переконання ПрАТ "Рівнеазот", враховуючи, що рішенням місцевого суду від 08 травня 2018 року було стягнуто заборгованість із заробітної плати в сумі 14 173,29 гривень та 50 833,80 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку, то заявлені вимоги в даній справі є очевидно неспівмірними зі самим розміром заборгованості, її характером, не відповідають обставинам справи та наведеним касаційним судом критеріям визначення розміру відповідальності відповідача.

З викладених спонукань просило змінити оскаржуване рішення суду, зменшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 09 травня 2018 року по 26 вересня 2019 року включно із 87 409,30 гривень до 20 000 гривень.

У поданому відзиві представник позивача адвокат Коробка Н.М. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Стверджувала, що відсутні підстави для зменшення відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку. На її переконання, дії відповідача, пов`язані із затримкою виплати заробітної плати, є недобросовісними, адже останній здійснював господарську діяльність та міг провести повний розрахунок з позивачем значно раніше.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Як з`ясовано матеріалами справи, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 травня 2018 року в цивільній справі №569/2630/18 задоволено позов ОСОБА_1 до ПрАТ "Рівнеазот" про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати в сумі 14 173,29 гривень. Допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати за один місяць. Стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 18 липня 2017 року по 08 травня 2018 року в сумі 50 883,80 гривень, судовий збір в розмірі 704,80 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 гривень. Також стягнуто 704,80 гривень судового збору з відповідача в прибуток держави (а.с. 6-8).

Сторонами не заперечується та визнається, що стягнені рішенням суду грошові кошти надійшли на рахунок позивача 27 вересня 2019 року, підтвердженням чого є відповідна виписка по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 5).

Норми статті 47 КЗпП України вказують про обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Між тим, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Так, працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Тобто якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тому цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.

За таких обставин невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст. 117 КЗпП України, до уваги необхідно брати таке.

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

Через це, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Наведене узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), де касаційний суд, зокрема, зазначив, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; іншіобставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому з огляду на очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості по заробітній платі, яка вже була стягнута, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 20 000 гривень.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Спонуканнями для зміни оскаржуваного рішення суду шляхом зменшення стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку з 87 409,30 гривень до 20 000 гривень відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на задоволення позовних вимог частково, а саме на 22,88% (20 000 х 100 : 87 409,30), то за розгляд цивільної справи у суді попередньої інстанції з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 199,99 гривень судового збору (874,09 х 22,88%).

В свою чергу, з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "Рівнеазот" належить до стягнення 1 011,14 гривень (1 311,13 х 77,12%) понесених останнім судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Отже, різниця судового збору, яка підлягає відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача, складає 811,15 гривень (1 011,14 199,99).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" задовольнити, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2020 року змінити.

Зменшити розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 87 409 (вісімдесят сім тисяч чотириста дев`ять) гривень 30 копійок до 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" 1 011 (одна тисяча одинадцять) гривень 14 копійок судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

С.С. Шимків