Провадження №2-о/521/199/20
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

07 липня 2020 року суддя Малиновського районного суду м. Одеси Гранін В.Л., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про встановлення юридичного факту нещасного випадку (отримання травми) під час виконання службових обов`язків, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в електронному вигляді, про встановлення факту, що має юридичне значення, та просив встановити факт нещасного випадку (отримання травми), що стався з ним, ОСОБА_1 , 26 вересня 1991 року при виконанні службових обов`язків, під час проходження військової служби в Збройних Силах України.

У ч. 2 ст. 315 ЦПК України, йдеться про умови, за яких можливе встановлення інших юридичних фактів, крім тих, які перераховані у ч. 1 ст. 315 ЦПК України. До таких умов віднесено:

1. Встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права;

2. Коли законом не визначено іншого порядку їх встановлення;

3. Заявник не має іншої можливості одержати документ, що посвідчує юридичний факт;

4. Встановлення факту не посвідчується з наступним вирішенням спору про право.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року з змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» указано: при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Роз`яснено, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, прозакінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність і прикладну значимість, і які визначаються такою суттєвою ознакою як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Безспірність слід розуміти лише як відсутність спору про суб`єктивне матеріальне право, але не відсутність спору про існування факту,

що встановлюється. Відтак, слід враховувати не тільки конкретну мету встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.

Отже, в окремому провадженні можуть бути розглянуті справи про встановлення фактів, якщо від цього залежить охорона прав, свобод та інтересів особи, створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

На підставі цієї Постанови в п.4 Листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі ч. 2 ст. 122 ЦПК ( ЦПК 2017 року ч. 1 ст. 186), а коли справу вже відкрито - закриває провадження в ній. В цьому листі Верховного Суду також конкретно вказано, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо:

1) трудового стажу (для призначення пенсій та допомоги по тимчасовій непрацездатності, нарахування надбавок та інших пільг);

2) причин та ступеня втрати працездатності;

3) групи інвалідності та часу її настання;

4) проходження дійсної військової служби;

5) участі у бойових діях, перебування на фронті, у партизанських загонах;

6) одержання поранення, контузії в боях при захисті України, СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №5, від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження якщо це встановлено під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

З вище наведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що заявник просить встановити факт, нещасного випадку (отримання травми), а саме, що 26 вересня 1991 року ним при виконанні службових обов`язків під час проходження військової служби в Збройних Силах України було отримано травму.

Також, заявник вказує, що звернувся до суду з зазначеною заявою для офіційного залучення документів (рішення суду) до його особистої справи для врахування даного факту під час подальшого проходження служби (знаходження у резерві, військовому обліку).

Проте, від такого факту безпосередньо не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту пов`язується з наступним вирішенням спору про право про порядок подальшого проходження служби.

Крім того, аналогічна заява ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту тільки не 26.09.1991 року, а 21.09.1991 року, була ухвалою суду від 17.12.2019 року залишена без розгляду, та заявнику було роз`яснено право подати позов до суду на загальних підставах. Цю ухвалу заявник не оскаржував і тому погодився з нею. При тому, що 07.04.2020 року ОСОБА_1 була подана заява про встановлення цього ж юридичного факту, а саме нещасного випадку (отримання травми) 26.09.1991 року в порядку позовного провадження. Однак за його заявою 02.07.2020 року залишена судом без розгляду. В своїй заяві позивач вказав, що він погоджується з висновком представника Міністерства оборони (відповідача), що законодавством визначений позасудовий порядок встановлення даного факту. А якщо такий порядок встановлено, то цей факт не можливо розглядати в порядку окремого провадження, відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України. Таким чином, заявник погодився з тим, що такий факт повинен бути розглянутий у порядку позовного провадження.

Наказом Міністерства Оборони України від 06.02.2001 року №36 затверджена «Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України» Заголовок в редакції Наказу Міністерства оборони № 656 від 11.12.2017\

Цією інструкцією передбачений позасудовий порядок встановлення нещасного випадку у Збройних Силах України. І тільки, як прописано в інструкції, у разі ліквідації військової частини та за відсутності правонаступника встановлення факту настання нещасного випадку розглядається у судовому порядку. Однак заявник не надав відмову заінтересованої особи провести таке розслідування, на надав доказів про відсутність правонаступників, а також докази що перед зверненням до суду він звертався до заінтересованої особи (яку він вказав) чи інший відповідний державний орган для підтвердження необхідного йому факту.

Крім того, відповідно цього наказу, все однаково повинно бути проведено розслідування, яке організовує та проводить вищий орган військового управління. Такої відмови цього органу заявником не надано. Надалі при отриманні такої відмови, заявник має право оскаржити її в суді в порядку позовного провадження. Про це вказано і в аналогічній справі Верховного Суду - постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №233/2929/17 (провадження № 14-284цс19). При цьому, суд враховує, що ця інструкція не є законом, а порядок розгляду таких справ встановлений процесуальним законом, а саме ст. 315 ЦПК України. Крім того, вказівка в інструкції про розгляд справи судом не вказує, що вона розглядається в порядку окремого провадження.

Згідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Враховуючи, що у даному випадку є спір про право, що від встановлення цього факту у особи не виникають, не змінюються або не припиняються особисті чи майнові права, що законом визначено інший порядок встановлення таких фактів - у відкритті провадження у справі повинно бути відмовлено, відповідно до вимог ч. 4 ст. 315, ч. 6 ст. 294 та п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, а також роз`яснено заявнику його право звернутися з даними вимогами в порядку позовного провадження.

Крім того, суд вважає за необхідно роз`яснити заявнику що, якщо заява подається до суду в електронному вигляді, то:

- з урахуванням вимог наказу №227 від 07.11.2016 року Державної судової адміністрації, ст. 175 ЦПК України та розділу ХІІІ ЦПК України, позивачу необхідно надати до суду також всі документами в паперовому вигляді, виконавши при цьому вимоги ч. 8 ст. 43 ЦПК України.

Додатково сторонам по справі слід роз`яснити, що у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), обчислення процесуальних строків визначених в ухвалі здійснюється з урахуванням змін до розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільно процесуального кодексу України, внесених на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020 року.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 186, ч. 6 ст. 294, ст. 315 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про встановлення юридичного факту нещасного випадку (отримання травми) під час виконання службових обов`язків.

Роз`яснити ОСОБА_1 право подати до суду позов на загальних підставах.

Цю ухвалу невідкладно надіслати заявнику разом із заявою та всіма доданими до неї документами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 15 - денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Обчислення процесуальних строків визначених в даній ухвалі здійснюється з урахуванням ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Суддя