ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2020 року м. Херсон

справа № 664/2405/19

провадження №22-ц/819/990/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Геленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Карпухін Юрій Юрійович на ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області у складі судді Бойко В.П. від 18 травня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності шляхом заборони здійснення дій,

встановив:

27 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 в якому просила захистити її право власності на садовий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташований на належній її земельній ділянці АДРЕСА_1 НОМЕР_1 шляхом заборони перекриття у будь-який спосіб внутрішніх проїздів, що ведуть до даного будинку.

В обґрунтування доводів позовної заяви зазначає про наявність у неї права власності на садовий будинок та земельну ділянку у зазначеному садовому товаристві та перебування суміжної земельної ділянки №93 у користування ОСОБА_2 , який повідомив її, що має намір перегородити внутрішній проїзд, яким вона користується, як єдиним шляхом проїзду до своєї земельної ділянки та садового будинку задля збільшення розміру земельної ділянки, яка знаходиться у його користуванні.

Позивач зазначає, що перекриття проїзду унеможливить повноцінне користування належним їй садовим будинком та крім того створить перешкоди проїзду у випадку необхідності пожежному автомобілю та кареті швидкої допомоги.

Ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18 травня 2020 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Суд обґрунтував судове рішення тим, що у даному випадку вбачається відсутність предмету спору, оскільки на даний час жодних обмежень в користуванні правом власності позивача не встановлено. Суд зазначив, що в разі виникнення перешкод у користуванні його земельною ділянкою, позивач не буде позбавлений права звернутися до суду із позовом про усунення цих перешкод.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що закривши провадження у справі за її позовом, суд фактично позбавив її можливості реалізувати передбачений законодавством механізм вжиття превентивних заходів з метою недопущення порушення її прав власника. Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою надані позивачем докази щодо реальних намірів відповідача перекрити проїзд та застосував норми частини 2 ст. 386 ЦК України.

В апеляційній скарзі адвокат Карпухін Ю.Ю., який діє від імені ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду про закриття провадження по справі та ухвалити рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції правильно оцінив докази і той факт, що фактично спору між сторонами немає через відсутність будь-яких дій з боку відповідача, які б порушували чи обмежували права позивача, проте зважаючи на те, що судом справа розглядалася по суті, а тому суд зобов`язаний був ухвалити судове рішення та вирішити справу по суті.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Карпухін Юрій Юрійович підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі з підстав відсутності предмету спору відповідно до положень ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку вбачається відсутність предмета спору, оскільки на даний час жодних обмежень в користуванні правом власності позивача не встановлено. Пояснення позивача ґрунтуються на припущеннях виникнення перешкод у майбутньому. Окрім того, позивач посилається на можливість порушення його права власності, але ним не доведено яким чином перепланування чи переоблаштування земельної ділянки відповідача вплине на його право власності на земельну ділянку. Судом не встановлено, що право власності позивача кимось оспорюється чи кимось обмежується. Суд першої інстанції за викладених ним обставин, дійшов висновку про відсутність предмету спору та зазначив, що в разі виникнення перешкод у користуванні його земельною ділянкою, позивач не буде позбавлений права звернутися до суду із позовом про усунення цих перешкод.

Проте, наведені висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права, встановленим обставинам справи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення "відсутність предмета спору" в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 456/647/18, провадження №61-2018св19).

Виходячи з вимог статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Так, у справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

Суд першої інстанції не врахував, що відсутність предмету спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами, а припинення провадження у справі - це форма закінчення цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи, прикладом відсутності предмету спору можуть бути дії сторін, чи обставини, якщо неврегульовані спірні питання відсутні. Разом з тим, заявлені позовні вимоги з обґрунтуванням вищенаведеною нормою матеріального права та викладом обставин, письмові пояснення представника відповідача про невизнання позовних вимог свідчать про наявність спору між сторонами щодо можливості порушення права власності позивача відповідачем використанням спірного проїзду, який веде до об`єктів права власності позивача.

Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про закриття провадження, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг в частині безпідставного закриття провадження у справі ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального прав, а тому є прийнятними. Разом з тим, враховуючи, що судом першої інстанції спір по суті не розглянутий та рішення суду щодо задоволення чи відмови у задоволенні позову не ухвалено, суд апеляційної інстанції не має процесуальних повноважень на ухвалення рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, а тому доводи апеляційної скарги адвоката Карпухіна Ю.Ю., який діє від імені ОСОБА_2 в цій частині є такими, що не ґрунтуються на нормах процесуального закону, а тому підлягають відхиленню.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню та апеляційна скарга ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Карпухін Юрій Юрійович підлягає задоволенню частково, а ухвала Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18 травня 2020 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, ст.386 ЦК України, керуючись ст.ст. 367, ст. 374, ст. 379, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Карпухін Юрій Юрійович задовольнити частково.

Ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18 травня 2020 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В. Пузанова

Т.Г. Чорна

Повний текст судового рішення складено 15 липня 2020 року.

Суддя: І.В. Склярська