Справа № 716/136/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.07.2020 м. Заставна
Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Стрільця Я.С.
за участю секретаря судових засідань Климус Г.В.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що він є власником житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 . У вказаному будинку, крім нього, зареєстровані також відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які протягом тривалого часу, а саме з 2015 року в ньому не проживають. Він, як власник будинку, не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідачів в будинку, саме тому, просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовну заяву підтримали, просили її задовольнити. Позивач суду пояснив, що відповідачка ОСОБА_3 це його колишня дружина. Шлюб із нею розірваний та з 2015 року вона перебуває за межами України, а саме в Російській Федерації де і проживає. Відповідач ОСОБА_4 це його син, останній також із 2015 разом із ОСОБА_3 проживає в Російській Федерації. Вказує, що через реєстрацію відповідачів в його будинку він не може в повній мірі розпоряджатись своєю власністю.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися судовими повістками за адресою вказаною у відповіді на запит щодо місця їх реєстрації, проте до суду повернулися конверти з відмітками Укрпошти, що адресати за зазначеною адресою не проживають.
Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
За змістом ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.
Враховуючи викладене, справу спрощеного позовного провадження, зі згоди позивача розглянуто, в порядку заочного розгляду.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача та його представника, показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , що вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.12.2007(а.с. 12).
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.
Судом встановлено, що спірний житловий будинок набутий позивачем під час його перебування у шлюбі із відповідачкою ОСОБА_3 , а саме 14.12.2007, проте він не є спільною сумісною власністю подружжя згідно вимог ст.ст. 60-65 СК України, оскільки набутий позивачем в порядку спадкування.
У вказаному будинку крім позивача, зареєстровані також відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказане вбачається із довідки Юрковецької сільської ради №1825 від 05.12.2019 (а.с. 13).
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
З акту обстеження матеріально побутових умов проживання від 10.12.2019 №1846 (а.с. 14) видно, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у будинку позивача не проживають з 2015 року.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в судовому засіданні вказали, що відповідачка ОСОБА_3 це колишня дружина позивача. Шлюб із нею розірваний та з 2015 року вона разом із спільним сином сторін відповідачем по справі ОСОБА_4 перебуває за межами України, а саме в Російській Федерації де і проживає.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
З вищевикладеного вбачається, що відповідачі у належному позивачу будинку протягом тривалого часу не проживають, позивач не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідачів у його домоволодінні.
Враховуючи те, що відповідачі протягом тривалого часу в спірному будинку не проживають, не відносяться до членів сім`ї позивача, спільного господарства з ним не ведуть, то суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування спірним житловим будинком, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі ст.ст. 316, 318, 319, 383, 391 ЦК України, ст. 3 СК України, керуючись ст.ст. 7, 10, 12, 13, 128, 130, 235, 247, 259, 263 - 265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.
Рішення виготовлено 07.07.2020.

Суддя Ярослав СТРІЛЕЦЬ