УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020р. Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бойко О.О.

заявника державного виконавця Гребінчак У.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі подання державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Гребінчак Уляни Іллівни про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,

В С Т А Н О В И В:

13.07.2020р. до суду надійшло зазначене подання, яке державний виконавець мотивує тим, що на примусовому виконанні у Хортицькому ВДВС м.Запоріжжя перебуває виконавче провадження №60629071 з виконання виконавчого листа №337/4729/17, виданого 24.04.2018р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 06.07.2017р. в сумі 14800,00грн. та в рахунок повернення судових витрат по сплаті судового збору в сумі 640,00гнрн., усього 15 440,00грн. Виконавче провадження відкрито 15.11.2019р. Копія постанови направлена боржнику рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення на адресу, зазначену у виконавчому документі. В межах виконавчого провадження державним виконавцем здійснені певні виконавчі дії направлені запити щодо з`ясування майнового стану боржника, накладено арешт на належне йому нерухоме майно та транспортний засіб. Однак до теперішнього часу рішення боржником не виконано, декларацію ним не подано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено, що свідчить про його ухилення від виконання рішення суду. Крім того, боржник має в наявності два паспорти громадянина України для виїзду за кордон, тому має змогу виїхати за межі України. Вказані обставини відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.441 ЦПК України є підставою для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Просить тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

В судовому засіданні державний виконавець Гребінчак У.І. заявлені вимоги підтримала повністю, просить подання задовольнити. Додатково суду пояснила, що про усі виконавчі дії боржник повідомлявся за адресою, зазначеною у виконавчому документі. На даний час відомостей про отримання ним копії постанови про відкриття виконавчого провадження немає. Також відсутні відомості про результати виконання постанови державного виконавця про розшук транспортного засобу боржника. Боржнк до державного виконавця не викликався, місце його реєстрації та фактичного проживання не перевірялось.

Суд, вислухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали справи, вважає подання необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Хортицькому ВДВС м.Запоріжжя перебуває виконавчий лист №337/4729/17, виданий 24.04.2018р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 06.07.2017р. в сумі 14800,00грн. та в рахунок повернення судових витрат по сплаті судового збору в сумі 640,00гнрн., усього 15 440,00грн.

Постановою державного виконавця від 15.11.2019р. відкрито виконавче провадження №60629071 з виконання зазначеного виконавчого листа, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно, попереджено його про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї неправдивих відомостей.

Копія цієї постанови 15.11.2019р. надіслана сторонам виконавчого провадження, в т.ч. боржнику ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

З наданих суду копій документів виконавчого провадження №60629071 вбачається, що державним виконавцем направлялись запити до уповноважених органів з метою виявлення доходів та майна боржника, отримані відповіді на них, зокрема, з`ясовано, що за даними персоніфікованого обліку ПФУ боржник будь-яких доходів немає, пенсію не отримує, зареєстрованого на праві власності нерухомого майна також немає. Разом з тим, встановлена належність йому транспортного засобу Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1 , винесено постанову про його розшук, винесено постанову про накладання арешту на все майно боржника, відповідне обтяження зареєстровано в Державних реєстрах.

На даний час виконавче провадження триває, рішення боржником не виконано.

Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.1-3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Ст.33 Конституції України та ст.313 ЦК України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994р. №3857-XII (далі Закон).

П.5 ч.1 ст.6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством (ч.3 ст.6 Закону).

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для застосування до боржника ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В даному випадку суд виходить з того, що аналіз вищевикладених норм чинного законодавства свідчить про те, що громадянин України може бути тимчасово обмежений у праві виїзду за межі України лише у випадку його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання цих зобов`язань.

Разом з тим, чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня. У сучасній українській мові це слово тлумачиться як: відступати, відхилятися, вивертатися; намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь, уникати; навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду на ці значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у вищевказаних Законах, слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборна сила, події тощо).

Вирішуючи справу, суд виходить з того, що відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК вказане подання розглядається судом без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, лише за участю державного виконавця, тому саме на останнього покладається тягар доказування обставин, які є істотними для вирішення даної справи, зокрема, факту ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання судового рішення про стягнення з нього грошових коштів на користь ОСОБА_2 .

Однак, в порушення вищевказаних норм права, державний виконавець не обґрунтував, які саме дії чи бездіяльність боржника ОСОБА_1 свідчать про його ухилення від виконання рішення суду, і не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цього.

Суд вважає, що сам по собі факт невиконання боржником протягом тривалого часу рішення суду не може свідчити про його ухилення від виконання зобов`язання і відповідно не може бути підставою для застосування до особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Також суд враховує, що в наданих державним виконавцем копіях матеріалів виконавчого провадження відсутні відомості про те, що боржнику ОСОБА_1 взагалі відомо про покладання на нього судовим рішенням обов`язку сплатити ОСОБА_2 певну суму грошових коштів та про наявність відкритого виконавчого провадження.

Зокрема, судом встановлено, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в загальній сумі 15440,00грн. було ухвалено судом 27.02.2018р. в заочному порядку у відсутність відповідача ОСОБА_1 . Копія цього рішення направлена відповідачу за адресою: АДРЕСА_2 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак фактично не вручена та повернулась до суду.

Постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження направлена боржнику 15.11.2019р., але за іншою адресою: АДРЕСА_1 . Відомостей про отримання ним цього рекомендованого відправлення в матеріалах справи немає.

Також боржнику за цією адресою направлялись копії інших постанов державного виконавця про накладання арешту на майно, розшук транспортного засобу, відомостей про їх отримання боржником також в матеріалах справи немає.

В межах даного виконавчого провадження фактично з листопада 2019р. по теперішній час місце проживання/перебування боржника ОСОБА_1 державним виконавцем не з`ясовано, боржник до державного виконавця не викликався, його розшук не оголошувався.

Про ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання судового рішення не може свідчити і сам по собі факт наявності у нього двох паспортів громадянина України для виїзду за кордон. Відомостей про перетин ним державного кордону України в матеріалах виконавчого провадження взагалі не має і доводи державного виконавця про те, що він може виїхати за межі України є припущенням.

За таких обставин, у суду немає підстав вважати, що боржник ОСОБА_1 , будучи достовірно обізнаним про покладений на нього судовим рішенням обов`язок сплатити грошові кошти на користь ОСОБА_2 і маючи реальну можливість виконати його, навмисно не виконує судове рішення, тобто ухиляється від виконання свого обов`язку.

Крім того, суд враховує, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є виключним засобом, який може бути застосовано, зокрема, з метою захисту прав і свобод інших осіб, в даному випадку стягувача. Однак суду не надано доказів на підтвердження того, що на даний час неможливо захистити права стягувача іншими засобами, ніж застосування такого обмеження до боржника.

Так, на думку суду, стягувач скористався своїм правом на примусове виконання судового рішення про стягнення коштів з ОСОБА_1 , в межах виконавчого провадження на даний час встановлений факт належності боржнику транспортного засобу, на який накладено арешт, автомобіль оголошений у розшук, заходи щодо реалізації арештованого майна боржника ще не здійснювались, тобто виконавче провадження триває і можливість задоволення вимог стягувача не вичерпана.

На підставі вищевикладеного, в задоволенні вказаного подання слід відмовити.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.313 ЦК України, ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в їзду в Україну громадян України», ст.2,4,5,12,13,76-82,89, 258-260,441 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Гребінчак Уляни Іллівни про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На підставі п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст ухвали складено 15.07.2020р.

Суддя Н.А.Мурашова

14.07.2020