Справа № 755/1199/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Чех Н.А.,

за участі секретаря судового засідання - Кузьменко А.М.,

розглянувши в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку спадкування,

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 08.02.2013 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір, за умовам якого позичальник отримала кредит в розмірі 3 200,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Банк свої зобов`язання виконав. В порушення умов договору позичальник зобов`язання за договором належним чином не виконав. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Станом на дату смерті заборгованість позичальника становить 44 145,04 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 3 199,37 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 40 945,67 грн. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина. 21.01.2019 року до Третьої київської нотаріальної контори була направлена претензія кредитора. 05.02.2019 року отримано відповідь про те, що претензію переслано до приватного нотаріуса Бровченко М.О. 27.06.2019 року отримано відповідь від приватного нотаріуса про те, що спадкоємицею померлої ОСОБА_2 є ОСОБА_1 . 15.10.2019 року ОСОБА_1 направлено лист-претензію, яка залишено без відповіді. У зв`язку з чим звернулись до суду з даним позовом, та просили стягнути з ОСОБА_1 , як спадкоємці ОСОБА_2 , заборгованість за кредитним договором у розмірі 44 145,04 грн.

До суду представник позивача не з`явився, просив здійснювати розгляд справи без його присутності.

Відповідач подала заяву про розгляд справи без її присутності, та врахувати відзив на позовну заяву.

Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 23.01.2020 року.

24.01.2020 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями.

27.01.2020 року здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані відповідача.

Ухвалою від 27.01.2020 року позовна заява залишена без руху.

05.02.2020 року надійшла відповідь з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА».

18.02.2020 року від позивача надійшли документи на виконання ухвали суду від 20.02.2020 року.

Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 14.02.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу по місцю реєстрації.

05.02.2020 року надійшов відзив на позовну заяву.

03.06.2020 року надійшла відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В суді встановлено, що 08.02.2013 року ОСОБА_2 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за якою вона отримала платіжну картку (кредитка), та кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При підписанні заяви, відповідачу відкрито картковий рахунок.

02.03.2013 року кредитний ліміт збільшено до 3 200,00 грн. 06.03.2013 року ліміт збільшено до 3 200,00 грн.

По даній справі позивач посилається на те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. У заяві зазначено і те, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення.

Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, тоді як позичальник свої зобов`язання порушив, кредитні кошти відповідачем не повернуто.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

З матеріалів спадкової справи убачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулась її донька - ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину та 08.05.2019 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

14.12.2018 року банк звернувся до Третьої київської державної нотаріальної контори із претензією кредитора.

Третя київська державна нотаріальна контора 24.01.2019 року переслала претензію приватному нотаріусу КМНО Бровченко М.О. за належністю.

05.02.2019 року приватний нотаріус Бровченко М.О. повідомила банк про те, що спадкоємця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 повідомлено про наявність претензії кредитора.

01.10.2019 року на адресу ОСОБА_1 надіслано лист-претензію. Однак, дана претензія залишена спадкоємцем боржника без уваги.

Позивач просить суд стягнути з відповідача борг, який станом на дату смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 становить - 44 145,04 грн., що складається з: заборгованість по тілу кредиту - 3 199,37 грн., заборгованість за процентами - 40 945,67 грн.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Перевіривши надані сторонами документи суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано: Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Частиною першою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У Анкеті-заяві позичальника процентна ставка не вказана.

У даному випадку, позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті банку, як невід`ємні частини спірного договору.

Проте, позивачем до матеріалів справи не надано підтверджень, того, що саме з цим Витягом з Умов розумів позичальник ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Роздруківка із сайту ПриватБанк не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 1.1.7.31 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ятдесят років, оскільки такі документи не містять підпису позичальника, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

З урахуванням вказаних обставин, та у зв`язку з відсутністю підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_2 . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У даному випадку, між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, виникли договірні правовідносини (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року, постановленій по справі № 342/180/17.

Відповідно до вказаної постанови, Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який не містить підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Викладене свідчить про те, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем Банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов в частині процентів не підлягає задоволенню.

З приводу стягнення зі спадкоємця тіла кредиту - 3 199,37 грн. суд прийшов до наступного.

З розрахунку заборгованості, який наданий позивачем до матеріалів справи, установлено, що на момент смерті позичальника (грудень 2016 року) прострочена заборгованість становила 1 284,18 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач послалась на строк позовної давності, та просила відмовити у задоволенні позову.

З доводами відповідача суд погоджується частково.

Відповідно до ст.ст. 256, 257, 264 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

По даній справі, як зазначалось вище, відповідачем подано заяву про застосування строків поовної давності.

Враховуючи це, та положення ст. 257 ЦК України, межами строку, за який позивач може отримати заборгованість по тілу кредиту є грудень 2013 року - грудень 2016 року.

З розрахунку заборгованості убачається, що станом на 31.12.2013 року борг позичальника складав 841,44 грн. З урахуванням строку позовної давності з відповідача слід стягнути 442,74 грн. (1284,18грн.- 841,44грн.) І саме дана сума підлягає стягненню зі спадкоємця позичальника.

Таким чином, проаналізувавши надані докази, та враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача мають бути задоволені частково. Загальна сума коштів, яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача - 442,74 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 2102,00 грн. (мінімальний розмір). Дані кошти слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку спадкування - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), як спадкоємця ОСОБА_2 , на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, адреса: місто Київ, вулиця Грушевського, будинок № 1-Д) заборгованість за кредитним договором (без номеру) від 08.02.2013 року у сумі 442,74 (чотириста сорок дві гривні 74 копійки) грн. та судовий збір 2102,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення 09.07.2020 року.

Суддя: