Постанова

Іменем України

08 липня 2020 року

м. Київ

справа № 368/1453/16-ц

провадження № 61-48037св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Фаловської І. М.. Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: Халчанська сільська рада Кагарлицького району Київської області, відділ державної реєстрації Кагарлицької районної державної адміністрації, Кагарлицька районна державна нотаріальна контора Київської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року в складі колегії суддів: Кравець В. А., Махлай Л. Д., Мазурик О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновлення її меж, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є власницею земельної ділянки, загальною площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 . Належна їй земельна ділянка межує з присадибною земельною ділянкою площею 0,25 га, що розташована по АДРЕСА_2 , якою фактично користується ОСОБА_2 , проте документально його право власності на зазначену земельну ділянку не підтверджено. Починаючи з 2009 року з відповідачем ОСОБА_2 у неї склались неприязні стосунки на ґрунті спору щодо визначення в натурі меж земельних ділянок, встановлення межових знаків, які знищувались останнім неодноразово, в результаті чого останній створює перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, систематично порушує межі з сусідами, що призводить до конфліктів, погроз, у тому числі, із застосуванням фізичної сили до членів її родини.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просилазобов`язати відповідачів усунути в місячний термін порушення права користування її земельною ділянкою, що знаходиться в АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відновити межові знаки, зруйновані ними, знести встановлений на її території паркан, прибрати накидану біля хліва землю та сміття, відновити пошкодженні водостічні труби, по яких протікає вода під час повені та великих дощів, та зобов`язати їх у подальшому не чинити їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою; стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду у вигляді витрат за проведення геодезичних вимірів у розмірі 2 000,00 грн, за придбання матеріалів для відновлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки - у розмірі 5 043,40 грн та 15 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , Халчанської сільської ради Кагарлицького району Київської області про визнання недійсними свідоцтв про право власності на земельні ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування заявлених вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 , у якому також проживає її син ОСОБА_2 .

Рішенням ХХVI сесії VI скликання Халчанської сільської ради від 07 березня 2013 року затверджено технічну документацію та передано у власність ОСОБА_4 із земель сільської ради земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також земельну ділянку площею 1,5622 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована по АДРЕСА_1 . Разом із тим, під час здійснення приватизації вказаних земельних ділянок ОСОБА_4 приватизував також частину вулиці Сім`ї Шевченкових, яка перебувала в загальному користуванні, внаслідок чого порушено право ОСОБА_2 на користування спірною земельною ділянко, яка є проїздом до його будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер та після його смерті ОСОБА_1 отримала в спадщину вищевказані земельні ділянки.

Враховуючи, що передача у власність відповідача спірних земельних ділянок є незаконною, то позивачі за зустрічним позовом, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просили визнати незаконним та скасувати рішення XXVI сесії VI скликання Халчанської сільської ради від 07 березня 2013 року № 6 про затвердження технічної документації та передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:368:0001, а також земельної ділянки площею 1,5622 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:367:0012; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30 квітня 2013 року серія НОМЕР_1 , видане ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за вказаною адресою, кадастровий номер :01:368:0001, скасувавши рішення про державну реєстрацію права власності; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 01 грудня 2015 року № 1-3394, видане ОСОБА_1 , на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:368:0001; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 01 грудня 2015 року № 1-3391, видане ОСОБА_1 , на земельну ділянку площею 1,5622 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:367:0012; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 грудня 2015 року, індексний номер 26645746, та номер запису про право власності 12308447, на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,5622 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:367:0012; зобов`язати ОСОБА_1 не створювати перешкод у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вулицею загального користування, а саме: вулицею Сім`ї Шевченкових у селі Халча Кагарлицького району Київської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 25 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновлення меж та відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновлення меж та відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_3 усунути в місячний термін порушення права користування земельною ділянкою ОСОБА_1 , що знаходиться в АДРЕСА_1 шляхом знесення встановленого на території ОСОБА_1 паркану та в подальшому не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні зазначеною земельною ділянкою. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2 не є ні власником, ні користувачем земельної ділянки по АДРЕСА_2 , а тому позовні вимоги до нього є безпідставними. Частковозадовольняючи позовні вимоги до ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що земельна ділянка за вищевказаною адресою, на якій розташований належний ОСОБА_3 житловий будинок, накладається на належну ОСОБА_1 земельну ділянку.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив із відсутності доказів того, що при прийнятті Халчанською сільською радою оскаржуваного рішення про затвердження технічної документації та передачі у власність ОСОБА_4 земельних ділянок були допущені порушення, які б слугували підставою для визнання такого рішення незаконним.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову щодо зобов`язання ОСОБА_3 усунути в місячний термін порушення права користування земельною ділянкою ОСОБА_1 , що знаходиться в АДРЕСА_1 шляхом знесення встановленого на території ОСОБА_1 паркану та зобов`язання в подальшому не чинити останній перешкод у користуванні зазначеною земельною ділянкою скасовано та відмовлено ОСОБА_1 у цій частині позову. В решті рішення залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачами її прав щодо користування належними їй земельними ділянками.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині скасування рішення суду першої інстанції щодо зобов`язання ОСОБА_3 усунути в місячний термін порушення права користування земельною ділянкою ОСОБА_1 , що знаходиться в АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_3 , шляхом зобов`язання останньої знести встановлений на території ОСОБА_1 паркан та зобов`язати в подальшому не чинити останній перешкоди у користуванні зазначеною земельною ділянкою, в іншій частині рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 25 травня 2018 року залишити в силі.

У решті постанова суду апеляційної інстанції не оскаржується, а тому не переглядається в касаційному порядку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У січні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 14 квітня 2020 року призначений повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи.

У квітні 2020 року справу розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що при ухваленні рішення в частині скасування рішення суду першої інстанції щодо зобов`язання ОСОБА_3 усунути в місячний термін порушення права користування земельною ділянкою ОСОБА_1 , що знаходиться в АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_3 , шляхом зобов`язання останньої знести встановлений на території ОСОБА_1 паркан та зобов`язати в подальшому не чинити останній перешкоди у користуванні зазначеною земельною ділянкою, судом апеляційної інстанції не повно з`ясовано обставини, які мають значення для правильного рішення справи та висновки суду не відповідають наявним в матеріалах справи доказам. Зокрема, суд апеляційної інстанції, не надавши належну оцінку висновкам судового експерта, а також наявним у матеріалах справи актам обстеження земельної ділянки, відновлення в натурі (на місцевості) її меж, дійшов помилкового висновку про відсутність належних доказів порушення відповідачами її прав, в результаті чого безпідставно скасував рішення суду першої інстанції в частині задоволення заявлених нею позовних вимог.

У травні 2019 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просила у задоволенні касаційної скарги відмовити, скасувати постанову Київського апеляційного суду та направити справу на новий розгляд.

У травні 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, просив суд детально дослідити висновки експертів, задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 .

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 01 грудня 2015 року, реєстровий №1-3382 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 грудня 2015 року, реєстровий №1-3385.

У 2013 році після встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) та присвоєння нових кадастрових номерів земельним ділянкам площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:368:0001, та площею 1,5622 га, кадастровий номер :01:367:0012, по АДРЕСА_1 , Реєстраційною службою Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іващенку А. І. були видані свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 квітня 2013 року, індексні номери 3125796 та 3122398 відповідно.

Згодом у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 право на вказані земельні ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:368:0001, та площею 1,5622 га, кадастровий номер :01:367:0012, що розташовані по АДРЕСА_1 , перейшло до ОСОБА_1 , на підтвердження чого останній видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 грудня 2015 року та здійснено реєстрацію її прав власності на земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі.

ОСОБА_3 є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу будинку від 12 грудня 2003 року.

Земельні ділянки по АДРЕСА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 25 квітня 2007 року (площа ділянки 0,25 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку) та державного акту на право власності на земельну ділянку від 25 квітня 2007 року (площа ділянки 1,3740 га, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства) належали раніше ОСОБА_3 .

Проте, рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 21 червня 2012 року, ухваленим у справі № 2-128/12 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Халчанської сільської ради, Кагарлицького районного відділу Київської обласної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру», Управління Держкомзему України у Кагарлицькому районі, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №574430 виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_2 , визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №574429 виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 1,3740 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_2 , визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №673694 від 16 травня 2007 року, виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована у АДРЕСА_1 , визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 673693 від 16 травня 2007 року виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1 , скасовано державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №574430 та ЯЕ №574429 видані ОСОБА_3 на земельні ділянки, що розташовані в АДРЕСА_2 , скасовано державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку серія ЯД №673694 та серія ЯД №673695 від 16 травня 2007 року, виданих ОСОБА_4 на земельні ділянки, що розташовані в АДРЕСА_1 , зобов`язано Управління Держкомзему України в Кагарлицькому районі внести записи про скасування реєстрації зазначених державних актів та зобов`язано Кагарлицький районний відділ Київської обласної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» протягом 30 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили виготовити за власний рахунок нові державні акти на право власності на земельні ділянки ОСОБА_4 , що розташовані в АДРЕСА_1 .

Отже, як вважали суди попередніх інстанцій, правовстановлюючі документи та документація із землеустрою на земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_2 , виготовлені на ОСОБА_3 , відсутні, а ОСОБА_2 не є ні власником, ні користувачем вказаної земельної ділянки.

Таким чином, суди вважали, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , разом із тим правовстановлюючі документи та документація із землеустрою на земельні ділянки, що розташовані за цією ж адресою на ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відсутні.

Згідно з висновком експерта за результатами проведеної комплексної судової земельно-технічної експертизи від 28 грудня 2017 року, встановлено, що у зв`язку із відсутністю на місцевості усіх меж (межових знаків) досліджуваних земельних ділянок по АДРЕСА_1 , що знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , визначити межі у повному обсязі земельних ділянок не надалось можливості. Накладання між собою земельних ділянок, що належать ОСОБА_1 та якою користується ОСОБА_3 існує (площа накладення становить 260 кв. м, при цьому площею 233 кв. м частково користується також і ОСОБА_1 . Цим же висновком встановлено відсутність будь-яких парканів, які б були встановлені на межі спірних ділянок та свідчили про перешкоди у користуванні ОСОБА_1 своїми земельними ділянками.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_3 усунути порушення права користування земельною ділянкою шляхом знесення паркану та зобов`язання в подальшому не чинити їй перешкод, оскільки в іншій частині судове рішення заявником не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Згідно з частиною другою та третьою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У відповідності до положень частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно зі статтею 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж; а також: відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж: визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь яких усунень порушень його права власності від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання ОСОБА_3 усунути порушення права користування земельною ділянкою шляхом знесення встановленого на території ОСОБА_1 паркану та зобов`язання в подальшому не чинити останній перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою, та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів та встановлених обставин, дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем зазначених позовних вимог, зокрема ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження наявності встановленого на межі спірних земельних ділянок паркану та вчинення їй зі сторони відповідачів перешкод у користуванні належними їй земельними ділянками.

При цьому, вирішення питання щодо накладення земельних ділянок, які потребують спеціальних знань, можливе лише шляхом проведення відповідної експертизи при наявності у обох суміжних землевласників (землекористувачів) документів, що посвідчують таке право. Проте, як правильно встановлено судами, правовстановлюючі документи та документація із землеустрою на земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_2 , у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відсутні.

Доводи касаційної скарги про те, що рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом не надано належної оцінки висновку експерта, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність судового рішення, а зводяться лише до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх обґрунтовано спростував, а по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції вважає, що висновки суду апеляційної інстанції в оскаржуваній заявником частині відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судом правильно застосовано закон, який підлягав до застосування, тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення встановленого на території ОСОБА_1 паркану та зобов`язання в подальшому не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою, без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення паркану та зобов`язання в подальшому не чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні належною їй земельною ділянкою залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

І. М. Фаловська

С. П. Штелик