Справа № 680/205/19
№2/680/149/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року смт.Нова Ушиця

Новоушицький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Яцини О.І.,

з участю секретаря судового засідання Стандрійчук М.П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Центру надання адміністративних послуг Новоушицької селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про скасування запису про державну реєстрацію права власності на домоволодіння та визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння,-

установив:

Позивачка звернулася до суду із позовом про скасування запису за № 28189194 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права особистої власності ОСОБА_2 на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (з урахуванням уточнення) та визнання за нею права власності на Ѕ частину зазначеного домоволодіння у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 .

Свої вимоги мотивує тим, що її батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 06 січня 1979 року. Рішенням виконавчого комітету Вільховецької сільської ради №50 від 22 вересня 1983 року постановлено пропонувати ОСОБА_5 виділити своєму зятеві ОСОБА_2 0,05 га землі для будівництва житлового будинку та надано останньому дозвіл на будівництво будинку. У 1986 році житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 взято на погосподарський облік. 10 квітня 2006 року шлюб між батьками позивачки розірваний. Матері належала Ѕ частина домоволодіння, за зазначеною вище адресою, як частка у спільній сумісній власності подружжя. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла. Вона як спадкоємець за заповітом спадщину прийняла шляхом подачі нотаріусу відповідної заяви. Однак нотаріус повідомив, що право власності на належну матері частку домоволодіння зареєстроване за іншою особою ОСОБА_2 , батьком позивачки.

Вважає запис про реєстрацію права власності на спірне домоволодіння за ОСОБА_2 помилковим та таким, що порушує її право як спадкоємця ОСОБА_4 на права на спадщину.

Ухвалою суду від 7 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання на 13 листопада 2019 року, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов та задоволено клопотання представника позивача про витребування у нотаріуса копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 13 листопада 2019 року клопотання представника позивачки - задоволено частково, - залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 ; в задоволенні клопотання про залучення до справи ОСОБА_6 , в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - відмовлено.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує.

Відповідач Центр надання адміністративних послуг Новоушицької селищної ради Новоушицької селищної ради Хмельницької області направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника.

Відповідач ОСОБА_2 направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позов не визнав, правом на подання відзиву на позов не скористався, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа ОСОБА_3 подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, проти позову заперечив, письмових пояснень щодо позову не надав.

У зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, ухвалює рішення без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Позивачка є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , про що свідчать копія свідоцтва про народження та свідоцтва про одруження (а.с.8).

Шлюб між батьками позивачки - ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстрований 06 січня 1979 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 10 квітня 2006 року розірваний (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_4 (а.с.7).

На час смерті ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 , разом із нею був зареєстрований син ОСОБА_3 (а.с.14,15).

Даними заповіту, складеного 21 листопада 2005 року підтверджується, що ОСОБА_4 заповіла усе своє майно позивачці ОСОБА_1 (а.с.16).

Даними спадкової справи № 268-2017 від 20 липня 2017 року, заведеної після смерті ОСОБА_4 , підтверджується, що із заявою після смерті останньої звернулась спадкоємець за заповітом - ОСОБА_1 (а.с.34-38).

Позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить повідомлення нотаріуса (а.с.20).

Позивачка обґрунтовуючи позовні вимоги вказала, що відповідач ОСОБА_2 , всупереч вимог 22 КпШС, незважаючи на частку її матері у спільному майні подружжя на спірне домоволодіння, зареєстрував одноособово своє право власності на нього.

Так, дослідивши витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с.18), суд установив, що 28 вересня 2018 року державним реєстратором Новоушицької селищної ради Тринадцятко О.О. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/1 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 98,7 кв.м., житловою площею 46,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності - довідка №1977, видана 21 вересня 2018 року в.о.старости ОСОБА_8 , технічний паспорт від 17 серпня 2017 року.

З архівного витягу з рішення виконавчого комітету Вільховецької сільської ради Новоушицької району Хмельницької області №50 від 22 вересня 1983 року вбачається, що запропоновано громадянину ОСОБА_5 виділити своєму зятю ОСОБА_2 0,05 сотих га для будівництва житлового будинку; дозволено будівництво житлового будинку громадянину ОСОБА_2 на земельній ділянці виділеній колгоспом ім. Кірова біля громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_9 ; попереджено ОСОБА_2 , що без наявності будівельного паспорта завозити будівельні матеріали і проводити будь-які роботи забороняється (а.с.10).

Випискою з погосподарської книги №1 за 1986-1990, 1991-1995 роки по с.Вільховець, особистий рахунок 55 в погосподарському номері були зареєстровані: ОСОБА_2 голова сім`ї, ОСОБА_4 дружина, ОСОБА_10 - дочка, ОСОБА_11 дочка, ОСОБА_3 син; за НОМЕР_1 , 2001-2005 роки: ОСОБА_2 голова сім`ї, ОСОБА_4 дружина, ОСОБА_11 дочка, ОСОБА_3 син; за 2006-2010 роки: ОСОБА_2 вибув ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м.Кривий Ріг, ОСОБА_4 дружина, ОСОБА_1 дочка, ОСОБА_3 син; ОСОБА_12 онучка; за 2011-2015 роки: ОСОБА_4 голова домогосподарства, ОСОБА_1 дочка, вибула ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Нова Ушиця, ОСОБА_3 син, ОСОБА_12 онучка, вибула ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Нова Ушиця; за 2015-2020 роки: ОСОБА_4 голова домогосподарства, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 син, ОСОБА_2 зареєстрований у вересні 2018 року (а.с.12-13).

Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним до 31 грудня 2003 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Конструкція статті 22 КпШС України свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує проти її застосування щодо певного спірного майна.

Відповідно до довідки №2326 від 10 жовтня 2018 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 взятий на погосподарський облік у 1986 році (а.с.11).

Особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, визначено статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частиною другою статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості, є необов`язковим.

Громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

Технічну інвентаризацію нерухомого майна в сільській місцевості розпочато згідно з Правилами державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056.

Облік такого майна здійснювався виключно за погосподарськими книгами сільських рад.

Здійснення державної реєстрації права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1986 рік) регулювалося підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Згідно з пунктом 6 цієї Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності.

Відповідно до пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, пунктом 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 19 січня 1976 року № 1/5, підтвердженням належності будинку може слугувати відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку, розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим.

Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття об`єкта до експлуатації.

Таким чином ОСОБА_2 та ОСОБА_4 належало домоволодіння на праві спільної сумісної власності, як об`єкт спільного майна подружжя.

При цьому під час розгляду справи судом відповідач ОСОБА_2 не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Таким чином відповідач ОСОБА_2 , зареєструвавши своє право власності на спірне домоволодіння, як одноосібний власник, порушив право позивачки ОСОБА_1 на успадкування частини спірного житлового будинку, яка належала ОСОБА_4 , як частка у спільному майні подружжя.

Частиною третьою статті 26 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже запис про проведену державну реєстрацію права відповідача ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна - домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає скасуванню.

Нормами статей 1217, 1218, 1223, 1269 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином суд установив, що Ѕ частина спірного житлового будинку входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 , оскільки спірний житловий будинок побудовано в період шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а тому з урахуванням статті 22 КпШС Української РСР та статті 16 Закону України «Про власність» є спільною сумісною власністю подружжя. Водночас позивачка є спадкоємцем за заповітом майна ОСОБА_4 , відповідно до вимог статті 1269 ЦК України, спадщину прийняла, заяву про відмову від спадщини не подавала. Відсутність у спадкодавця свідоцтва про право власності на майно не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно зі ст.16 ЦК України способом захисту свого права є, зокрема, визнання права.

Також суд зауважує, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягає саме заявлене право і державна реєстрація права здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, встановлених законом, зокрема, на підставі заяви про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто, відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Якщо ж саме в результаті державної реєстрації права власності за третьою особою - суб`єктом звернення за такою послугою порушується (не визнається, оспорюється) право власності позивача, то має місце спір позивача про цивільне право з цією особою, яка і має бути належним відповідачем у спорі про скасування запису про проведену державну реєстрацію речового права за особою, адже наслідки вирішення такого спору судом безпосередньо впливають на зміст та стан речового права саме цієї особи.

Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду (частина п`ята статті 12, частина друга статті 197 ЦПК України). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Таким чином суд вважає неналежним відповідачем у даній справі Центр надання адміністративних послуг Новоушицької селищної ради, державний реєстратор якого вчинив відповідний запис про реєстрацію права власності відповідача ОСОБА_2 на спірне майно, а тому відмовляє у позові до такого відповідача.

Розподіляючи судові витрати, суд керується ч.1 ст.141 ЦПК України та, враховуючи задоволення позову стягує з відповідача ОСОБА_2 , сплачений позивачкою судовий збір у сумі 1536 грн 80 коп. на її користь.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Центру надання адміністративних послуг Новоушицької селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про скасування запису про державну реєстрацію права власності на домоволодіння та визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння - задовольнити частково.

Скасувати запис за № 28189194 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права особистої власності ОСОБА_2 на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на Ѕ частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 .

В позові до відповідача Центру надання адміністративних послуг Новоушицької селищної ради відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Новоушицький районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В силу вимог п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строк подання апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.

Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Центр надання адміністративних послуг Новоушицької селищної ради, місцезнаходження смт.Нова Ушиця, вул. Подільська, 12, Хмельницької області, .

Третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О. І. Яцина