Справа № 567/193/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Войтко А.Г.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернувся орган опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області. У позовній заяві зазначає, що відповідач, який є батьком малолітньої ОСОБА_2 , ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не займається вихованням дитини, не надає кошти на її утримання, не піклується про неї, не створює належних умов для її проживання. За місцем проживання - характеризується негативно.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 не забезпечує належних умов для проживання та виховання дитини та враховуючи, що мати дитини померла в травні 2018 року, а родичів, які мають можливість та бажання взяти дитину на виховання в свою сім`ю не виявлено, просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо ОСОБА_2 та стягнути з відповідача аліменти на користь дитини на її утримання в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та пояснила, що ОСОБА_3 є батьком малолітньої ОСОБА_2 та не виконує батьківські обов`язки щодо її виховання та утримання. Пояснила, що працівники органу опіки та піклування Острозької РДА, працівниками сільської ради за місце його проживання та дільничним інспектором неодноразово проводили бесіди з відповідачем щодо необхідності виконання ним своїх батьківських обов`язків, однак на жодні бесіди він не відреагував та проігнорував їх. Вказала, що батько дитини не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, проте не має коштів, щоб нотаріально засвідчити даний факт. З часу перебування дитини у державних реабілітаційних установах батько її не навідував, не цікавився її життя, здоров`ям, не вітав і святами та днями народження.

Просила позов задовольнити.

Свідок ОСОБА_4 подав письмові пояснення, в яких вказав, що він працює головним спеціалістом служби у справах дітей та під час виконання своїх обов`язків він не раз засвідчував факт того, що батько неповнолітньої ОСОБА_2 ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки дитина не мала належного матеріального забезпечення, необхідних умов проживання. ОСОБА_3 неодноразово з`являвся для проведення бесід щодо його поведінки, повідомляв що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, оскільки не здатен виконувати батьківські обов`язки. За час перебування на обліку ОСОБА_3 життям дитини не цікавився, матеріально не допомагав, за місцем проживання та навчання не відвідував, не вітав із світами та днями народження. ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується негативно, зловживає алкогольними напоям.

Свідок ОСОБА_5 подала письмові пояснення, в яких вказала, що вона є секретарем Сіянцівської сільської ради за період проживання ОСОБА_3 на території сільської ради батько дитини не цікавився її долею, не утримує її, не займався їх вихованням, не допомагає. Він повністю самоусунувся від виховання та забезпечення своєї дитини, оскільки за місцем його проживання відсутні належні умови, відсутнє енергопостачання, повна антисанітарія. ОСОБА_3 веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, офіційно не працевлаштований, проведені з ним бесіди не мали жодного результату.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, зокрема через оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України - http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/, заперечень щодо позову до суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

За клопотанням представника позивача, з урахуванням положень ст. ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно у відсутності відповідача по справі.

З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження дитини ОСОБА_2 , серія НОМЕР_1 від 28.11.2013 року, актовий запис №33 її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с.7)

З довідки №03 від 13.01.2020 виданої Рівненським обласним навчально-реабілітаційним центром встановлено, що ОСОБА_2 , перебуває на неповному державному утриманні та є ученицею 1-го класу в КЗ "Рівненський обласний навчально-реабілітаційний центр" Рівненської обласної ради. (а.с.8)

Відповідно до інформації адміністрації закладу в якому перебуває ОСОБА_2 , її батько - ОСОБА_3 вже більше року не відвідував ОСОБА_7 , не забезпечував її необхідними речами, не цікавився нею, її вихованням та розвитком, навіть не телефонував їй, взагалі не виходить на зв`язок з працівниками закладу, що підтверджується довідкою від 13.01.2020 року вих. №8, психолого-педагогічною характеристикою дитини від 13.01.2020 року вих. №05, інформацією від 30.01.2020 року вих. № 30. (а.с.9,12)

З розпорядження Рівненського міського голови від 25.06.2013 №464-р встановлено, що малолітню ОСОБА_8 негайно відібрати від матері ОСОБА_6 у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дитини. (а.с.10)

З повідомлення Острозького РВ ДРАЦС від 29.01.2020 встановлено, що в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян знаходиться актовий запис про смерть №18 від 16.05.2018, складений на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.11)

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 27.11.2019 встановлено, що за місцем проживання ОСОБА_3 , для виховання та проживання неповнолітньої дочки - ОСОБА_2 не створено жодних умов, умови проживання незадовільні, відключена електроенергія. (а.с.20)

З заяви ОСОБА_3 від 09.12.2019 встановлено, що йому відомо, що його дочка перебуває у Рівненському ОРНЦ і через тяжке матеріальне становище він не має можливості опікуватися своєю дочкою - ОСОБА_2 , тому не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. (а.с.23)

З інформації наданої Сіянцівською сільською радою від 29.01.2020 №59 та характеристики від 11.02.2020 встановлено, що ОСОБА_3 на території сільської ради не працює, своїх батьківських обов`язків та створенням належних умов для проживання малолітньої дочки не займається. В будинку відсутнє світло, оскільки відключено за несплату. На даний час зловживає спиртними напоями. За місцем проживання характеризується негативно. (а.с.27,30)

З висновку Острозької РДА Рівненської області №3794/01-31 від 26.12.2019, вбачається, що зазначений органи у зв`язку з систематичним невиконанням відповідачем батьківських обов`язків вирішив рекомендувати позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_2 (а.с.34)

Суд, вислухавши представника позивача, свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьком є ОСОБА_3 , а матір`ю ОСОБА_6 , яка померла.

З пояснень представника органу опіки та піклування, письмових доказів, досліджених судом, встановлено, що відповідач, який є батьком малолітньої дитини, не приділяє належної уваги її вихованню, не створює належних умов для її проживання та матеріального забезпечення.

Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідача щодо участі в вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя своєї дитини має місце на протязі тривалого періоду часу, що було підставою для застосування щодо нього заходів впливу, виклику на засідання комісії з питань захисту прав дитини та в подальшому для висновку органу опіки і піклування, якими рекомендовано позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_2 .

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належного умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з нього та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природнього здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів та пояснень сторін у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дитини. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбаченого ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дитини, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дитини бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.

Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод малолітньої ОСОБА_2 та відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції.

Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

При цьому, оскільки ОСОБА_3 , чотири рази особисто повідомлявся про дату, місце та час проведення судових засідань, проте він свідомо ухилився від його участі у них, не подав жодного клопотання чи пояснення по справі, та не брав участь у жодному судовому засіданні, хоча мав реальну можливість цього, переконують суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання та не спроможний виконувати батьківські функції щодо своєї дитини.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нею не займався, не піклувався про неї, матеріально не утримував, на час розгляду справи не проявляє інтересу до стану її здоров`я та навчання, не цікавиться її фізичним, моральним і духовним розвитком, а тому суд вважає, що позов є обґрунтованим, у зв`язку з чим слід позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_2 .

Статтею 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини і суд, одночасно з позбавленням батьківських прав може вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Оскільки ОСОБА_3 свою малолітню дитину не утримує, то з нього на утримання дитини слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини доходу.

При вирішенні спору судом береться до уваги відсутність у відповідача по справі інших утриманців, його стан здоров`я та стан здоров`я малолітньої дочки. При цьому, суд бере до уваги, що відповідач інвалідності не має та має можливість працювати, має задовільний стан здоров`я, а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 12.02.2020, а тому за правилами ст. 191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти.

Частиною 3 ст. 193 СК України визначено, що аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини, відкритий у відділенні Державного ощадного банку України. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що малолітня ОСОБА_2 на час розгляду справи в суді не має опікунів, то аліменти з ОСОБА_3 слід стягувати шляхом відкриття особистого банківського рахунку та перерахування коштів на особистий рахунок ОСОБА_2 в ПАТ "Державний ощадний банк України", відповідно до ч. 3 ст. 193 СК України.

Окрім того, відповідно до ч. 5 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, відчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.

Окрім того, як вбачається із ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають до стягнення судові витрати по справі.

На підставі ст. 159, 166, 164, 180, 182 СК України, ст.59, 60 ЦК України, керуючись ст. 12, 76, 83, 89, 92, 141, 142, 200, 263- 265, 280-282 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов органу опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області (місцезнаходження: м.Острог, просп.Незалежності, буд.14 Рівненська область, ) в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно його малолітньої дочки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь його малолітньої дочки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на її утримання, шляхом відкриття особистого банківського рахунку на дитину в ПАТ "Державний ощадний банк України" та сплати аліментів на вказаний рахунок в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.02.2020 до досягнення дитиною повноліття.

Передати малолітню - ОСОБА_2 , органу опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області для вирішення питання про подальше її влаштування.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 липня 2020 року.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.