Ухвала

07 липня 2020 року

м. Київ

справа № 344/17379/17

провадження № 61-9584ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргуОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та відшкодування моральної шкоди; за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору дарування частини квартири та усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 17,6 кв. м., власником 1/2 частки якої він є, шляхом надання ОСОБА_3 примірників ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 17,6 кв. м., власником 1/2 частки якої він є. Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 500,00 грн відшкодування моральної шкоди. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 500,00 грн відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2020 року в частині вирішення зустрічного позову скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

30 червня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 червня 2020 року.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Як підставу касаційного оскарження заявники зазначають, що судом апеляційної інстанції не досліджено зібрані у справі докази, а також необґрунтовано відхилено клопотання про огляд доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Отже, посилаючись на вказані вище підстави касаційного оскарження, заявники не виконали умови пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявникам необхідно уточнити касаційну скаргу із зазначенням підстав касаційного оскарження відповідно до передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу підстави (підстав) та на виконання умов пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, а також надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Крім цього, відповідно до пункту 4 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується.

У прохальній частині касаційної скарги заявники просять скасувати постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 червня 2020 року, ухвалити нове рішення про задоволення їх зустрічного позову та відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 , що не узгоджується з повноваженнями суду касаційної інстанції, передбаченими статтею 409 ЦПК України. Так, зі змісту постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 01 червня 2020 року убачається, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_3 залишено без змін, проте заявники не порушують питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 .

Отже, заявникам необхідно уточнити прохальну частину касаційної скарги, викласти її вимоги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції з урахуванням положень статті 409 ЦПК України та надати уточнену редакцію касаційної скарги та її копії.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 червня 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог цієї ухвали до 06 серпня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня закінчення строку дії карантину.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник