ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1476/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"09" червня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Долі М.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року позивач звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якій просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстровані її син, невістка та онука, які були зареєстровані в квартирі в 2010 році та проживали в ній деякий час. В 2017 році ОСОБА_3 знайшов собі роботу за кордоном та в серпні 2017 року вони всією сім"єю виїхали на постійне місце проживання до Польщі, де і перебувають по теперішній час. Останній раз відповідачів ОСОБА_2 бачила майже 2 роки назад, вони обіцяли позивачу добровільно знятися з реєстрації, але до теперішнього часу ними цього не зроблено. Де вони зараз проживають їй невідомо. Відповідачі, будучи зареєстрованою у вказаній квартирі, що належить позивачу на праві власності, порушують її права та законні інтереси, як власника, на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним майном.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 23.09.2019 р. відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 14.01.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідачі у належній позивачеві квартирі не проживають більше року, не приймають участі в оплаті за житлово-комунальні послуги, перешкод їм у користуванні квартирою не чинили, вони виїхали добровільно.

Відповідачі у судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення повідомлень за адресою реєстрації проживання та розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України, відзив на позовну заяву до суду не подавали, про причини неявки суду не повідомляли, тому суд, з урахуванням думки представника позивача, вважає за можливе розглянути справу у їхню відсутність на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 являється позивач - ОСОБА_2 , що підтверджується копією Витягу про державну реєстрацію прав від 29.10.2010 року. (а. с. ).

Як вбачається із відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» від 30.10.2019 року, в спірній квартирі зареєстрована відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а. с. 31).

Як зазначає позивач, відповідачі в квартирі не проживають з 2017 року, тобто більше року, їх особистих речей в квартирі немає, заходів щодо утримання квартири вони не проводять.

З наданих до суду копій документів вбачається, що відповідачі починючи з листопада 2017 року періодично ви"їзджали за кордон, та останнього разу поверталися до України 20.07.2019 року та залишили території України у 24.07.2019 року і більше до України не поверталися (а. с. 52).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що відповідачі добровільно виїхали за кондон на постійне місце проживання, відносин з позивачем вони не підтримують, повертатися до України не збираються. Перешкод у користування квартирою їм ніхто не чинив.

Таким чином судом встановлено, що відповідачі, будучи зареєстрованими у квартирі, що належить позивачу, не проживають в ній більше року, добровільно залишили квартиру та проживають за кордоном, що перешкоджає позивачу вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Як зазначає ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК.

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом..

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи, що відповідачі більше року не проживають в квартирі АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку, що позовні вимоги є правомірними.

Разом з тим, суд вважає заявлені позовні вимоги задовольнити частково, та визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , оскільки згідно наданої представнико позивача довідки про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстрації за вказаною адресою з 28.02.2020 року.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 81, 141, 265, 268, 280 - 283 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог - відмовити.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , остання відома адреса реєстрації проживання: дреса: АДРЕСА_3 .

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: М.О. Заставенко