Справа № 202/3567/19
Провадження № 2/202/272/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря судового засідання - Паленко І.М.

представника позивача - адвоката Дрозд Р.Ю.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос Олени Володимирівни про скасування рішення державного реєстратора,-

ВСТАНОВИВ:

03 червня 2019 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос Олени Володимирівни про скасування рішення державного реєстратора.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що 14.04.2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено генеральний договір надання кредитних послуг №085/045-8 про надання кредиту в доларах США в межах загального ліміту кредитування у розмірі 180 000,00 доларів США. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальника генеральним договором надання кредитних послуг №085/045-8 14.04.2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір №263, предметом якого стала будівля магазину Літ. А-1, навіс Літ.Б над огорожею №1-3, ганок Літ.а, рампа літ.а, огорожа №1-3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до статті 5 договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». 06 травня 2019 позивачу стало відомо, що 22 березня 2019 року державним реєстратором Волос О.В. було зареєстровано право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки: будівля магазину Літ. А-1, навіс Літ.Б над огорожею №1-3, ганок Літ.а, рампа літ.а, огорожа №1-3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , внаслідок якої власником квартири стало акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Звертає увагу з урахуванням заяви про зміну підстав позовної заяви, що договір іпотеки передбачає перехід права власності на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, були наявні заборони щодо нерухомого майна, запис про право власності є суперечливим та звірення стягнення на предмет іпотеки відбулось за термінами позовної давності. Враховуючи наведене, просила суд скасувати рішення та запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державним реєстратором Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.С., - згідно запису про власність № 30964164 від 22.03.2019 року, а також стягнути з відповідача ж судові витрати по справі.

Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» не погоджуючись з заявленими вимогами надав відзив на позов, а також пояснення, в яких зазначив, що звернення стягнення на будівлю магазину позивача як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки іпотекодавець надала іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Так, відповідно іпотечного договору №263, предметом якого стала будівля магазину Літ. А-1, навіс Літ.Б над огорожею №1-3, ганок Літ.а, рампа літ.а, огорожа №1-3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до статті 5 договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Рішення про прийняття у власність предмета іпотеки приймається іпотекодержателем. Підписанням іпотечного договору №263 від 14.04.2008 року іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Відповідне застереження міститься у статті 5 договору іпотеки Підписанням іпотечного договору №263 від 14.04.2008 року, у зв`язку із чим реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа-Банк» здійснена за згодою іпотекодавця, що закріплена іпотечному договорі. Крім того, представник відповідача посилався на ті обставини, що позивач отримувала у порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, наявність оцінки вартості майна та відсутності на предметі іпотеки обтяжень.

У поданій відповіді на відзив позивач зазначає, що надані представником відповідача пояснення є лише міркуванням та не стосуються заявлених позовних вимог. Наголошує, що державна реєстрація була проведена за наявності записів про заборону вчинення реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна. Крім того, вільне трактування умов договору, на думку позивача, жодним чином не підтверджує наявності застереження як у вказаних пунктах, так і в договорі іпотеки взагалі.

Позивач, представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити повністю.

Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач державний реєстратор Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області Волос Олена Володимирівна в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.04.2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено генеральний договір надання кредитних послуг №085/045-8 про надання кредиту в доларах США в межах загального ліміту кредитування у розмірі 180 000,00 доларів США. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальника генеральним договором надання кредитних послуг №085/045-8 14.04.2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір №263, предметом якого стала будівля магазину Літ. А-1, навіс Літ.Б над огорожею №1-3, ганок Літ.а, рампа літ.а, огорожа №1-3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до статті 5 договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». ОСОБА_1 , як позичальник, належним чином не виконував умови кредитного договору, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором.

22.03.2019 року державним реєстратором Волос Оленою Володимирівною обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» було зареєстровано право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки: будівля магазину Літ. А-1, навіс Літ.Б над огорожею №1-3, ганок Літ.а, рампа літ.а, огорожа №1-3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , внаслідок якої власником магазину стало акціонерне товариство «Альфа банк».

10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

Згідно Рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «АЛЬФА-БАНК» з дати визначеної у Передавальному акті, а саме з 15.10.2019 року.

Протоколом №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити Передавальний акт (п. 2.1. протоколу).

Таким чином, 15 жовтня 2019 року відповідно до підпункту «г» пункту 11 частини 4 статті 1 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», пунктів 3.1., 5.3., Постанови Правління НБУ № 189 від 27.06.2008 року «Про затвердження положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників», було затверджено Передавальний акт, у відповідності до якого АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів.

Згідно п. 1 Передавального акта від 15.10.2019 року, внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «АЛЬФА_БАНК». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження цього Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» а саме з 15.10.2019 року.

Згідно ч. 1 ст. 104 ЦК України, «Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників».

Згідно ст. 512 ЦК України Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 2) правонаступництва;

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У цьому випадку умовами іпотечного договору від 23 квітня 2008 року, зокрема підпунктом 16.7.1 пункту 16.7 договору іпотеки, передбачено, що іпотекодержатель має право, доки він залишається власником заставної, з метою задоволення своїх вимог і в порядку, передбаченому пунктом 22 цього договору, звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані.

Згідно з пунктом 22 договору іпотеки, який кореспондується зі статтею 35 Закону № 898-IV, у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору.

З наведеного слідує, що згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

Аналогічна позиція міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №644/3116/18 від 19 травня 2020 року(провадження № 14-45цс20), що є обов`язковою для врахування судом.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачу ОСОБА_1 були направлені повідомлення про усунення порушень від 03 липня 2018 року № 13-08/22-17/1 26 вересня 2018 року, від 27 грудня 2018 року №13-08/4120.

На виконання вимог генерального договору про надання кредитних послуг №085/045-8 від 14.04.2008 року позивачу було надані грошові кошти в межах загального ліміту 180 000,00 доларів США, повернуто за кредитом 5,00 доларів США, сума боргу за кредитом станом на дату ухвалення рішення становить 179 995,00 доларів США

У відповідності до вимог статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Таким чином 22.03.2019 року о 09:43:37 відбулось отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв, а 01.04.2019 року о 14:13:16 прийняття рішення про державну реєстрацію прав.

На підставі викладеного не вбачається жодних порушень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

У відповідності до Постанови КМУ від 25 грудня 2015 р. N 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме п.8 державний реєстратор, уповноважена особа за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє заяву в базі даних заяв, на якій заявник (за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у ній) проставляє власний підпис. Під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор, уповноважена особа обов`язково зазначають відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав, передбачені Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. N 1141.

Таким чином на підставі заяви ПАТ «Укрсоцбанк» 22.03.2019 року державний реєстратор зареєстрував за ПАТ «Укрсоцбанк» право власності .

Протягом 30-денного строку державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у таких діях 01.04.2019 року було прийнято відповідне рішення.

П.18 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 р. N 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплено - за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та/або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав.

Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером довідки 155041992 від 05.02.2019 року за параметрами запиту АДРЕСА_1 жодні обтяження відсутні.

Матеріали справи містять звіт №ВА181126-008 від 26.11.2018 року про ринкову вартість будівлі магазину Літ. А-1, навіс Літ.Б над огорожею №1-3, ганок Літ.а, рампа літ.а, огорожа №1-3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка складала 1457299,00 гривень.

Згідно з п. 22 ст. 1 Закону № 1023-XII споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно, якщо громадянин (покупець, замовник) у правовідносинах виступає як підприємець, або фактично використовував придбаний чи замовлений товар у підприємницькій діяльності, або як найманий працівник, то на його відносини з продавцем Закон № 1023-XII не поширюється.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996 року, при вирішенні судами справ про захист прав споживачів суди мають виходити насамперед із положень Закону України «Про захист прав споживачів» за яким споживачем права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють товари, надають послуги.

Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року регулює відносини між споживачами товарів робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 3,22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідними змінами (далі - Закон), виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника

Тобто вказаний Закон регулює відносини споживача, як особи яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника,з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», на відносини по виготовленню та продажу товарів, виконанню робіт і наданню послуг громадянином, який не є підприємцем, а також на випадки придбання товарів, користування послугами громадянином лише для підприємницької діяльності або підприємствами, установами, організаціями дія вищевказаного Закону не поширюється.

Таким чином, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача , який не має намір отримувати прибуток, а бажає лише задовольнити власні потреби, з особою (фізичною або юридичною), яка здійснює підприємницьку діяльність з виготовлення, продажу, надання послуг незалежно від форм власності та організаційних форм підприємства.

Матеріали справи містять докази того, що грошові кошти були витрачені на підприємницькі цілі, відкриття нового бізнесу по виготовленню будівельних матеріалів.

Отже, позивачем, не наведено жодної із зазначених вище підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Інші посилання позивача є безпідставними, спростовуються наведеними обставинами, а докази, на які посилається остання, не ґрунтуються на законі.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно дост.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос Олени Володимирівни про скасування рішення державного реєстратора відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Роз`яснити, що відповідно до п. 3 розділ ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 354 ЦПК України продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Г.О. Кухтін