РІШЕННЯ

Іменем України

03.07.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

Головуючого судді Дзеньдзюри С.М.

при секретарі Іванику Р.В.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Четвертої ДПРЧ Франківського районного відділу Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у Львівській області, Сокільницької сільської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі -

в с т а н о в и в:

24.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 , Четвертої ДПРЧ Франківського районного відділу Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у Львівській області, Сокільницької сільської ради про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 03 квітня 2019 року близько 08 год. 00 хв. внаслідок загоряння трави в с. Сокільники, розпочалась пожежа, що в подальшому перекинулась на територію гаражного кооперативу «Бігунок» за адресою: АДРЕСА_7, а саме на гаражі № 57, 59, 61, 63, 65. Перші пожежні машини прибули на місце події близько 11 год. 30 хв., а гасіння пожежі працівниками ДСНС України у Львівській області розпочалось близько 13 год. 00 хв. у зв`язку з відсутністю гідрантів на території кооперативу, оскільки пожежні машини приїхали пусті. В наслідок пожежі згоріло майно в гаражі № 61 , який належав позивачу на праві приватної власності. Як зазначає позивач, про пожежу йому стало відомо тільки 27.05.2019 року о 17 год. 42 хв., коли до нього зателефонувала невідома особа та повідомила, що гараж згорів. Разом з тим, вважає, що працівниками ДСНС України у Львівській області перевищено службові повноваження під час гасіння пожежі, оскільки позивач не повідомлявся про настання пожежі та не викликався на місце пригоди, а тому є всі підстави вважати, що крадіжка особистих речей позивача, які знаходились в приміщенні гаражу № 61 , була вчинена працівниками ДСНС України та головою гаражного кооперативу ОСОБА_2 Крім того, порушуючи вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації», працівники ДСНС України на вимогу позивача не надали останньому акту пожежі від 03.04.2019 року та інших документів, які стосувались вказаної вище події. З урахуванням наведеного та уточнених позовних вимог від 02.06.2020 року, просить стягнути з 4 ДПРЧ Франківського районного відділу Головного управління ДСНС України у Львівській області завдану майнову шкоду в сумі 1020, 90 грн., стягнути з Сокільницької сільської ради завдану майнову шкоду - 78581, 06 грн., та 700000 грн. за завдану моральну шкоду, стягнути з голови гаражного кооперативу ОСОБА_2 майнову шкоду в сумі 26148, 86 грн., та 400000 грн. моральної шкоди.

Вказана цивільна справа перебувала в провадженні судді Кузя В.Я.

Ухвалою від 30.03.2020 р. суддею Кузь В.Я. задоволено самовідвід від розгляду матеріалів справи № 465/7621/19.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2020 р. матеріали справи передані на розгляд судді Франківського районного суду Дзеньдзюрі С.М.

Ухвалою від 01.04.2020 р. суддею Дзеньдзюрою С.М. матеріали справи № 465/7621/19 прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 02.06.2020 р. справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, зазначивши, що неправомірні дії відповідачів під час гасіння пожежі на території гаражного кооперативу призвели до розкрадання його особистого майна, що знаходилось в гаражі, та завдання йому матеріальних та моральних збитків. Просив суд задоволити позов в повному обсязі з урахуванням уточнених позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належно повідомлявся про дату, місце та час розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача 4 ДПРЧ Франківського районного відділу Головного управління ДСНС України у Львівській області в судове засідання не з`явився. Разом з тим, в поданому відзиві на позов від 02.03.2020 року зазначив, що дії працівників ДСНС України спрямовані на забезпечення пожежної безпеки, запобіганню виникнення пожеж, а також їх гасіння та ліквідацію наслідків інших надзвичайних ситуацій. 03 квітня 2019 року о 10 год. 57 хв. надійшло повідомлення про пожежу на відкритій території із сухою травою в с. Сокільниках, Пустомитівського району, Львівської області. При виїзді особового складу чергового караулу 4 ДПРЧ ГУ ДСНС України у Львівській області факт пожежі підтвердився. В результаті пожежі, окрім іншого, були знищені також 5 металевих гаражів (№ 55, 57, 59, 61, 63) на території автомобільного гаражного кооперативу «Бігунок». Позивачу неодноразово надавались відповіді щодо його запитів про обставини ліквідації пожежі від 03.04.2019 року. Як вбачається з відповіді ДПП від 17.07.2019 р., охорону місця події 03.04.2019 року забезпечував наряд патрульної поліції. Після ліквідації пожежі, місце події було передано під охорону голові кооперативу «Бігунок». Враховуючи наведене, проти позову заперечив та просив відмовити в задоволенні такого, оскільки описані позивачем діяння містять ознаки кримінального правопорушення, а тому звинувачуючи працівників ДСНС у вчиненні крадіжки, позивач грубо порушує презумпцію невинуватості осіб, які здійснювали свої прямі обов`язки, ліквідуючи пожежу та рятуючи життя людей і майно.

Представник відповідача Сокільницької сільської ради в судове засідання не з`явився. Разом з тим, у відзиві від 20.03.2020 року просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та необгрунтованістю, враховуючи обставини події 03.04.2019 року, оскільки жодна особа не була притягнута ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності за спричинену пожежу. Позивачем порушується презумпція невинуватості у зв`язку з неправомірними звинуваченнями посадових осіб Сокільницької сільської ради у спричиненні пожежі та у вчиненні крадіжки особистого майна позивача.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За правилами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. При цьому в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Таке тлумачення зазначених норм закону відповідає висновкам Верховного суду, викладеним у постанові від 12 березня 2018 року у справі №668/10548/15-ц.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ЦПК України, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів вимог ст. 77, 78, 80, 81 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів, які мають значення для справи.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Судом встановлено, що факт настання пожежі підтверджено актом від 03.04.2019 року Пустомитівського РВ ГУ ДСНС України у Львівській області, з якого вбачається, що 03.04.2019 року о 10 год. 30 хв. на відкритій території с. Сокільники, Пустомитівського району, Львівської області, внаслідок загоряння сухої трави та сміття виникла пожежа, що була виявлена ОСОБА_2 о 10 год. 57 хв.

Згідно звіту про причину пожежі, яка виникла 03.04.2019 року на відкритій території із сухою травою с. Сокільники від 04.04.2019 року, 03 квітня 2019 року о 10 год. 57 хв. на пульт зв`язку частини 25 ДПРЧ ГУ ДСНС у Львівській області надійшло повідомлення від 4 ДПРЧ ГУ ДСНС у Львівській області про пожежу на відкритій території із сухою травою в с. Сокільниках, Пустомитівського району, Львівської області. Факт пожежі підтвердився при виїзді особового складу чергового караулу 4 ДПРЧ ГУ ДСНС у Львівській області та провідного інспектора Пустомитівського РВ ГУ ДСНС України у Львівській області майора служби цивільного захисту Бутрея М.М. О 13 год. 28 хв. пожежу було ліквідовано. Разом з тим, в результаті пожежі вогнем було знищено: сміття на площі 100 м. кв., суху траву на площі 1500 м. кв., три господарські дерев`яні будівлі, п`ять металевих гаражів ( № 55, 57, 59, 61, 63), пошкоджено речі побутового вжитку в гаражі № 67 на площі 1 м. кв. на території АГК «Бігунок», головою кооперативу якого є ОСОБА_2 , та знищено металевий гараж розміром 3 на 5 м (№ 336) на території ГО «ТА» «ПОЛОНИНА», головою об`єднання якого є ОСОБА_4 .

З копії звіту від 03.04.2019 року вбачається, що виходячи з результатів візуального огляду місця пожежі, найбільш ймовірною причиною виникнення пожежі занесення стороннього джерела запалювання ззовні невідомою особою.

Положенням про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженим постановою КМУ від від 16 грудня 2015 р. № 1052 передбачено, що одним із основних завдань ДСНС є забезпечення гасіння пожеж, рятування людей, надання допомоги в ліквідації наслідків аварій, катастроф, стихійного лиха та інших видів небезпечних подій, що становлять загрозу життю або здоров`ю людей чи призводять до завдання матеріальних збитків.

Як вбачається з акту про пожежу від 03.04.2019 р. та звіту від 04.04.2019 р. пожежа була ліквідована сімома стволами «Б» у складі 4 - х ланок ГДЗС 03.04.2019 р. о 13 год. 28 хв. пожежно - рятувальними підрозділами 4 ДПРЧ м. Львів у кількості 12 чол., 29 ДПРЧ м. Львів у кількості 7 чол., 30 ДПРЧ м. Львів у кількості 5 чол. та ОДС ОКЦ ГУ у кількості 4 чол. Отже, в даному випадку працівники Четвертої ДПРЧ Франківського районного відділу Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у Львівській області діяли в межах своїх повноважень, ліквідуючи пожежу, що становила загрозу життю та здоров`ю людей, а також могла призвести до знищення майна.

Згідно пп. 6 п б) ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вжиття необхідних заходів щодо ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій відповідно до закону, інформування про них населення, залучення в установленому порядку до цих робіт підприємств, установ, організацій, а також населення.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що делегованими обов`язками на сільську раду в якості виконавчого органу покладено саме вжиття заходів щодо ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій та інформування про такі випадки громадськість. Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що саме дії посадових осіб Сокільницької сільської ради призвели до настання пожежі та розкрадання майна позивача, і як наслідок завдання йому матеріальних та моральних збитків, а тому орган виконавчої влади не може нести відповідальності за шкоду, що як вбачається із звіту про пожежу від 03.04.2019 р., завдана внаслідок дій сторонньої особи шляхом занесення стороннього джерела запалювання на місце події.

Також позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що дії відповідача ОСОБА_2 як голови гаражного кооперативу призвели до пошкодження майна позивача та завдання йому матеріальних збитків, оскільки пошкодження такого відбулось внаслідок пожежі, яка розпочалась на відкритій території із сухою травою с. Сокільники, тобто поза межами території гаражного кооперативу «Бігунок», що за адресою: АДРЕСА_7, а тому суд не вбачає в діях відповідача ОСОБА_2 наявності безпосереднього причинного зв`язку із настанням пожежі та пошкодженням майна позивача. Як вбачається з акту від 03.04.2019 року саме відповідачем ОСОБА_2 було виявлено пожежу та повідомлено відповідні органи про настання надзвичайної ситуації. Окрім того, судом не встановлено, а позивачем не доведено факту наявності бездіяльності відповідача під час настання пожежі 03.04.2019 р., що призвела до розкрадання особистого майна позивача з приміщення гаража № 61 на території гаражного кооперативу.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, а також внаслідок ушкодження здоров`я. Відповідно до ч. 3 цієї ж розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконним діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів щодо правомірності своїх вимог до відповідачів, не доведено наявність причинного зв`язку між завданою йому шкодою і протиправними діяннями відповідачів, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.4, 5, 76, 77, 79, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Четвертої ДПРЧ Франківського районного відділу Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у Львівській області, Сокільницької сільської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідач: Четверта ДПРЧ Франківського районного відділу Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у Львівській області, юридична адреса: м. Львів, вул. В.Великого, 56.

Відповідач: Сокільницька сільська рада, юридична адреса: Львівська область, Пустомитівський район, с. Сокільники, вул. С.Стрільців, 1.

Дата складення повного тексту судового рішення: 13 липня 2020 року.

Суддя Дзеньдзюра С.М.