Справа №428/712/20
Провадження №2/428/248/2020
02 липня 2020 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Кордюкової Ж.І.,
за участю секретаря Чумак Ю.А.,
представника позивача Самарського В.В. ,
представника третьої особи Швець Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , третя особа Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення,-
ОСОБА_2 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , третя особа Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до ордеру від 26.12.2009 року, виданого на підставі рішення Сєвєродонецької міської ради №1891 від 22.12.2009 року, позивач отримав квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У цій квартирі разом з ним зареєстровані відповідач ОСОБА_3 - колишня дружина та діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Квартира не приватизована. На момент отримання квартири він був одружений з відповідачем ОСОБА_3 Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14.12.2016 року шлюб між ними було розірвано. В березні 2018 року відповідач ОСОБА_3 разом з дітьми виїхала до Російської Федерації, за її поясненнями, на постійне місце проживання до родичів, у зв`язку з чим зв`язок з нею та дітьми він втратив.
Відповідач разом з дітьми добровільно не бажає знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідачів у житловому приміщенні порушує його права та інтереси, оскільки останні фактично в квартирі не проживають, але він змушений нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Через те, що відповідачі відсутні за місцем реєстрації більше ніж шість місяців, вважає їх такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням.
Просив визнати відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 таким, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1
В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Додатково суду пояснив, що вищевказане житлове приміщення було отримано ним, як службове, квартира не приватизована. В березні 2018 року відповідач ОСОБА_3 разом з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_5 виїхала на постійне місце проживання до родичів у м. Ростов Російської Федерації. Коли він знаходився на військовій службі, відповідач продала все майно та виїхала з житлового приміщення. Про те, що дружина разом з дітьми виїхала з квартири, йому стало відомо зі слів сусідів.
В судовому засіданні представник позивача Самарський В.В. підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Додатково суду пояснив, що відповідачі перетнули державний кордон України, що підтверджується відповідними документами, про причини виїзду вони позивача не повідомляли. Тому є всі підстави вважати, що відповідач разом з неповнолітніми дітьми виїхали до іншого місця проживання.
Відповідач ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася.
В судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей Сєвєродонецької міської ради Луганської області Швець Г.І. заперечувала, щодо задоволення позову в частині визнання неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із порушенням права дітей на користування житловим приміщенням, в якому вони зареєстровані та відсутністю відомостей про їх місце знаходження. Крім того, зазначила, що вищевказане житлове приміщення належить їх батькам. Також позивач не надав доказів того, що неповнолітні діти набули право власності або право постійного користування іншим житлом. Не заперечувала щодо задоволення позову в частині вимог до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з ОСОБА_9 , який є його сусідом і проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Йому відомо, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 разом в квартирі АДРЕСА_2 не проживають . ОСОБА_11 все майно та приблизно два роки тому виїхала з вищевказаного житлового приміщення. Зі злів сусідів, він знає, що ОСОБА_11 виїхала разом з дітьми на постійне місце проживання в Російську Федерацію. В останнє він бачив ОСОБА_12 влітку приблизно 2 роки тому.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з ОСОБА_9 , який є її сусідом і проживає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_11 мешкала за вищевказаною адресою з 2010 року. Від сусідів вона дізналася, про те, що ОСОБА_11 має намір виїхати в Російську Федерацію. Крім того, дізналась, що ОСОБА_11 продавала речі, а саме пропонувала сусіду купити холодильник. Приблизно навесні 2018 року ОСОБА_12 разом з дітьми виїхала до Російської Федерації. Вона бачила в мережі «Інтернет» фотографії дітей ОСОБА_12 на фоні російської символіки, тому вважає, що саме до Російської Федерації виїхала ОСОБА_11 разом з дітьми.
02.06.2020 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.
Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст.71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за повною адресою.
Згідно із ч. 2 ст. 107 ЖК Української РСР, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
В судовому засіданні встановлено, що на підставі ордеру на службове житлове приміщення №4 серії Н від 26.12.2009 року, виданого на підставі рішення виконкому Сєвєродонецької міської ради Луганської області №1891 від 22.12.2009 року, ОСОБА_10 отримав службове житлове приміщення - квартиру, загальною площею 79,0 кв. метрів, яка складається з трьох кімнат в ізольованій квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14.12.2016 року, яке набрало законної сили 27.12.2016 року, шлюб, зареєстрований між ОСОБА_9 і ОСОБА_14 , розірвано.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видано 21.07.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком дитини зазначений ОСОБА_10 , а матір`ю - ОСОБА_11 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , яке видано 07.08.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком дитини зазначений ОСОБА_10 , а матір`ю - ОСОБА_11 .
Відповідно до довідки від 21.02.2020 року №2220, виданої Відділом адміністративних послуг Центром адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьк, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до довідки від 21.02.2020 року №2221, виданої Відділом адміністративних послуг Центром адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьк за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до довідки від 21.02.2020 року №2219, виданої Відділом адміністративних послуг Центром адміністративних послуг у м . Сєвєродонецьк за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 разом з неповнолітніми дітьми не проживає у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки переїхала проживати до іншого місця проживання.
Зазначена обставина підтверджується свідченнями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , які підтвердили, що в 2018 році ОСОБА_3 разом з дітьми ОСОБА_15 та ОСОБА_16 виїхали з квартири самостійно та в квартирі відсутні їх речі. Відповідач продала майно, яке знаходилося у спірній квартирі та разом з дітьми виїхала до іншого місця проживання до Російської Федерації.
Про виїзд відповідачів за кордон свідчать вищезазначені документи, надані Державною прикордонною службою України.
Аналізуючи свідчення свідків у сукупності з іншими обставинами, встановленими під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 виїхала зі спірного житлового приміщення до іншого постійного місця проживання. Наведене свідчить про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, а отже втратила інтерес до вказаного житлового приміщення, оскільки переїхала проживати до іншого місця проживання, продавши при цьому речі.
Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Оскільки відповідач ОСОБА_3 не проживає за місцем її реєстрації понад шість місяців і переїхала проживати до іншого місця проживання в іншій країні, то, відповідно, вона втратила право користування житловим приміщенням. Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення прав позивача.
Щодо решти позовних вимог, зокрема, щодо визнання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням суд відзначає наступне.
Права осіб, які не досягли 18 років, в особливому порядку захищаються органами опіки та піклування.
Суд погоджується із позицією представника Служби у справах дітей Сєвєродонецької міської ради Луганської області Швець Г.І. щодо недоцільності визнання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, оскільки місцем проживання неповнолітньої особи є місце проживання її батьків або одного із них, з яким вона проживає. Доказів того, що неповнолітні діти набули право власності або право постійного користування іншим житлом, позивач не надав.
Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
За змістом ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Суд виходить з того, що діти не досягли повноліття, а відтак не набули повної цивільної дієздатності. Місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначають їх батьки. Відтак діти не можуть самостійно визначати своє місце проживання, причини їх не проживання у спірній квартирі є поважними, а тому сам по собі факт їх не проживання у спірній квартирі не може бути безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житлом.
Принципом 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.
Таким чином, суд вважає, позовні вимоги в частині визнання неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщення, задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивач звернувшись до суду із позовними вимогами про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням та поніс документально підтверджені судові витрати у виді судового збору в розмірі 840,80 грн.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 840 грн. 40 коп.
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 280 - 283, 288 - 289, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Відмовити в задоволенні іншої частини позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року, постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року №211 на строк дії карантину продовжується строк апеляційного оскарження та строк для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Рішення в повному обсязі складено 07.07.2020 року.

Позивач: ОСОБА_10 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник позивача: адвокат Самарський Валерій Валерійович , місце проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_11 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, б-р Дружби Народів, б. 32; ідентифікаційний код юридичної особи в .

Третя особа: Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради Луганської області, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, б-р Дружби Народів, б. 32-а; ідентифікаційний код юридичної особи в .

Представник третіх осіб: ОСОБА_18 , місцезнаходження: АДРЕСА_6 ; серія і номер паспорта НОМЕР_6 .

Суддя Ж.І. Кордюкова