КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 755/9828/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/8704/2020Головуючий у суді першої інстанції - Марфіна Н.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах представником ОСОБА_2 , який діє на підставі договору, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області, про відібрання дитини та повернення її за попередній місцем проживання,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 , згідно з яким просив ухвалити рішення про відібрання дитини - ОСОБА_5 та повернення її за попереднім місцем проживання разом із батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що він та його колишня дружина - ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 нардження.

При цьому, починаючи з 09.03.2019 року дитина проживає разом із відповідачем.

Разом з тим, на переконання позивача, дитину слід відібрати від відповідача та повернути її за попереднім місцем проживання разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована з дитинства та у період з 12.07.2018 року по 09.03.2019 року проживала виключно з ним.

Так, зокрема, позивач зазначав, що відповідач, викравши їх спільну дитину, всіляко перешкоджає уповноваженим органам щодо встановлення місця проживання та умов перебування дитини, а також щодо досудового врегулювання спірного питання щодо визначення місця проживання дитини.

При цьому, зазначав, що у відповідача не має постійного місця проживання а проживання із малолітньою дитиною на орендованих квартирах чи у знайомих неминуче призводить до порушення прав та інтересів останньої.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відповідач не може дати дитині ані матеріального забезпечення, ані належних умов для розвитку та виховання, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити з підстав, передбачених ч. 1 ст. 162 СК України.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.04.2020 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, у розмірі 3 000 грн. 00 коп. (т. 2, а.с. 155-171).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Так, на думку позивача, судом першої інстанції було проігноровано всі докази, які ним надавалися на підтвердження заявлених позовних вимог, а також неправильно витлумачено та застосовано положення ч. 1 ст. 162 СК України.

При цьому, вказує на безпідставне стягнення з нього на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки останнім, всупереч положень ст. 137 ЦПК України, не надано до суду належних документів на підтвердження детального опису наданих адвокатом послуг (т. 2, а.с. 173-181).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.05.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т. 2, а.с. 188, 189).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11.06.2020 року справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 195, 196).

Позивач та його представник у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Треті особи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності нез`явившихся учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка з 09.03.2019 року проживає разом із відповідачем за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи від 11.04.2019 року позивач та ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для задоволення його позову, посилався на положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та зазначав, що наявність реєстрації місця проживання дитини у кв. АДРЕСА_1 є передбаченою положеннями ст. 162 СК України підставою, на якій згідно із законом дитина має проживати з ним.

Так, як зазначено в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно зі ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (надалі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За змістом положень ст.ст. 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням суду органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Системний аналіз вказаної норми у контексті наявності спору батьків щодо місця проживання дитини дозволяє дійти висновку, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 357/17852/15-ц.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, на час вирішення спору відсутнє відповідне рішення суду про визначення місця проживання дитини або висновок органу опіки та піклування про підтвердження місця проживання малолітньої дитини за місцем проживання батька.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду подання служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради № 248 від 05.02.2019 року рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 16.10.2019 року затверджено висновок про недоцільність відібрання малолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від її матері - ОСОБА_4 .

За вказаних обставин, суд першої інстанції, встановивши, що між батьками існує спір щодо визначення місця проживання дитини і місце проживання дитини наразі судом не визначено, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про передчасність заявлених позивачем вимог про відібрання дитини від матері з підстав, передбачених ст. 162 СК України.

Доводи апеляційної скарги, з огляду на предмет даного спору та підстави, з яких позивач звернувся до суду з даним позовом, жодним чином не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, зроблених на підставі всебічного та повного розгляду справи.

Посилання апелянта на безпідставне стягнення з нього судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. 00 коп. через ненадання відповідачем належних документів на підтвердження детального опису наданих адвокатом послуг, колегія суддів відхиляє, оскільки вказаний розмір понесених відповідачем витрат підтверджується наявними в матеріалах справи договором про надання правової допомоги, додатком до вказаного договору, попереднім розрахунком сум судових витрат, який також містить опис проведених робіт з надання правової допомоги, рахунком на сплату та чеком про здійснення відповідачем оплати на надання правової допомоги у розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах представником ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області, про відібрання дитини та повернення її за попередній місцем проживання - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 09 липня 2020 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська