ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року м.Суми

Справа №592/18904/19

Номер провадження 22-ц/816/1478/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 ,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Котенко О.А. в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») про захист прав споживача шляхом визнання договору №б/н від 31 жовтня 2011 року припиненими у зв`язку з виконанням зобов`язання.

Свої вимоги мотивує тим, що 31 жовтня 2011 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір б/н про встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 01 березня 2019 року у справі №592/1217/18 стягнув з неї заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 289,53 грн. Зазначає, що це рішення суду виконано нею в повному обсязі, однак ПАТ КБ «Приватбанк» продовжує неправомірно здійснювати нарахування відсотків та неустойки за кредитним договором №б/н від 31 жовтня 2011 року. В порядку досудового врегулювання даного спору працівники банку відмовилися визнати кредитний договір припиненим.

Через вказані незаконні дії відповідача їй спричинено фізичний біль та психологічні страждання, ступінь яких збільшена зважаючи на стан вагітності, народження дитини та необхідність лікування. Моральну шкоду оцінює у 20 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просить визнати кредитний договорі №б/н від 31 жовтня 2011 року припиненим у зв`язку з повним його виконанням; визнати дії відповідача по безпідставному нарахуванню неустойки за вказаним кредитним договором неправомірними; відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 18 травня 2020 року позов задовольнила частково.

Визнав договір б/н від 31 жовтня 2011 року про надання кредиту припиненим у зв`язку з повним виконанням ОСОБА_1 його зобов`язань.

Стягнув з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачка ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та дослідження доказів, порушення норм матеріального права та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що умови кредитного договору були погоджені сторонами, в тому числі і щодо нарахування пені та штрафів за неналежне виконання умов договору. Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на стягнення нарахованої неустойки і після ухвалення судового рішення за інший період дії договору, оскільки присудження до виконання основного зобов`язання не тягне його припинення і не виключає обов`язку позивачки сплатити проценти та неустойку. При цьому посилається на правові позиці Верховного суду України від 2011, 2012 та 2015 років.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що суд не врахував тривалості протиправних дій відповідача, та характеру таких дій, зокрема те, що вже більше трьох років працівники банку телефонують їй з вимогами та погрозами, в тому числі і в нічний час, такого ж змісту надсилають смс-повідомлення та листи на електронну пошту. Тобто відповідач здійснює цілодобовий психологічний тиск на неї, примушуючи сплатити подвійний борг. Через почуття беззахисності та хвилювання, образливі дії відповідача щодо неї та постійний стресовий стан в період вагітності, виникла загроза для життя та здоров`я плоду, через що було здійснено хірургічне втручання. Вказані незручності та страждання оцінює в 20 000 грн. Від представника ОСОБА_2 адвоката Верещагіна Д.Б. надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», в якому з апеляційною скаргою не погоджується, вважає доводи надуманими і такими, що не відповідають матеріалам цивільної справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача адвоката Верещагіна Д.Б. та ОСОБА_3 , які підтримали апеляційну скаргу позивача та заперечують проти задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 31.10.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір б/н шляхом оформлення Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. За умовами договору позивач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 3700 грн на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 7, 8).

Позивачу були надані кредитні картки: № НОМЕР_1 з терміном дії до 09.2015 року, №671553 з терміном дії до 03.2020 року, №822688 з терміном дії до 05.2020 року.

Згідно витягу з ЄРДР, за заявою ОСОБА_4 зареєстровано кримінальне провадження за ч. 1 ст. 185 КК України про викрадення у неї з банківських карток Приватбанку грошових коштів в сумі 14 480 грн (а. с. 9).

Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 01 березня 2019 року стягнув з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 31 жовтня 2011 року станом на 28.11.2017 року у розмірі 18 289,53 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 1993 грн 93 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 389 грн 53 коп., штрафу 619 грн 15 коп. та відповідно до п. 1.1.1.129 Умов та Правил надання банківських послуг Сервіс «Миттєва розстрочка» - 15287 грн 39 коп., та судовий збір в сумі 998,67 грн (а. с. 55-57).

Рішення суду виконано позивачкою в повному обсязі 19 квітня 2019 року (а. с. 13).

Задовольняючи позовну вимогу про визнання кредитного договору б/н від 31 жовтня 2011 року припиненим у зв`язку з виконанням зобов`язань, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду у справі №592/1217/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за вищевказаним кредитним договором заборгованості, суд стягнув всю суму заборгованості на час ухвалення рішення у справі, після чого позивачка не користувалася кредитними коштами, повністю сплативши заборгованість за рішенням суду. При цьому, визнання дій відповідача неправомірними по нарахуванню неустойки по кредитному договору не є способом захисту прав позивачки.

Відмовляючи ОСОБА_1 у стягненні на її користь з ПАТ КБ «ПриватБанк» моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що відшкодування моральної шкоди можливе лише у випадку, коли це встановлено договором або законом. Договірні відносини між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 не передбачають стягнення моральної шкоди. Не передбачено і законодавством відшкодування моральної шкоди у зобов`язаннях за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Згідно ст. ст. 526 ЦПК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ковпаківський районний суд м. Суми у рішенні від 01 березня 2019 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 31 жовтня 2020 року встановив розмір заборгованості за тілом кредиту, процентам, сервісу «Миттєва розстрочка» та визначив розмір штрафу. Це рішення суду сторонами не оскаржувалось та після набрання законної сили було виконано ОСОБА_4 в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно виписки з банківських карток ОСОБА_1 на час ухвалення рішення суду по картці № НОМЕР_2 рахувалася заборгованість за сервісом «Миттєва розстрочка», по картці № НОМЕР_3 , яка була заблокована 23.11.2016 року, була заборгованість в сумі 1993 грн 93 коп., і ці суми боргу стягнути за рішенням суду та сплачені ОСОБА_1 Картка № НОМЕР_1 була заблокована 08.07.2016 року. По цій картці АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно нараховував суму пені. Ковпаківський районний суд м. Суми в рішенні від 01 березня 2019 року встановив, що нарахування банком пені і штрафу, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю і відмовив у стягнення пені в сумі 10481 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав у банку для нарахування заборгованості за інший період після закінчення строку дії договору до фактичного його виконання не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Звернувшись у 2017 році до суду з вимогою про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, банк позбавився можливості здійснювати подальші нарахування за кредитним договором.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи з встановлених обставин справи, враховуючи, що право банку нараховувати проценти та неустойку, передбачені кредитним договором припинилось у зв`язку з пред`явленням позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, та позивачка в повному обсязі виконала рішення суду про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, яка складалась із тіла кредиту, процентів та штрафу, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про припинення правовідносин по спірному кредитному договору у зв`язку з виконанням зобов`язання позичальника, проведеним належним чином. Оскільки банком вказаний факт не визнається та безпідставно обліковується за позивачем заборгованість за кредитним договором її права є порушеними та підлягають захисту. В той же час судом не враховано, що належним способом захисту в даному випадку відповідно п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України є припинення правовідносин по кредитному договору, а не визнання припиненим кредитного договору.

Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні з викладенням абзацу другого резолютивної частини в наступній редакції:

«Визнати правовідносини по кредитному договору № б/н від 31.10.2011 року, укладеному між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , припиненими з 19.04.2019 року у зв`язку з виконанням зобов`язання належним чином».

Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , що суд, відмовляючи у стягненні з банку на її користь моральної шкоди, не врахував характеру протиправних дій відповідача та їх тривалість, колегія суддів зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1790 цс 15 зроблено висновок: «поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

В даній справі між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання зобов`язань позивачки за кредитним договором, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ні чинним законодавством, ні договором, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» не передбачено право позивачки на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неправомірними нарахуваннями.

Відтак, колегія суддів зазначає, що констатація порушення з боку відповідача, визнання правовідносин по спірному кредитному договору припиненими у зв`язку з його виконанням в повному обсязі, буде достатньою справедливою сатисфакцією у цій справі.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 травня 2020 року в даній справі змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Визнати правовідносини по кредитному договору № б/н від 31.10.2011 року, укладеному між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , припиненими з 19.04.2019 року у зв`язку з виконанням зобов`язання належним чином».

В іншій оскаржуваній частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 15 липня 2020 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук