Справа № 367/9146/18
Провадження №2/367/1759/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

13 липня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючої судді Оладько С.І.,

за участі секретаря Герус Н

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права власності у спільному майні подружжя та стягнення компенсації вартості частки

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.02.1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач та Відповідач перебуваючи у шлюбі, придбали рухоме майно: автомобіль Mitsubishi Lancer 1.6, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , легковий седан - В , рік випуску - 2007 року, який був зареєстрований на відповідача 28.05.2013 року .

В момент винесення рішення про розірвання шлюбу позивач перебував у відрядженні за кордоном.Про порушення свого права власності позивач дізнався лише після повернення в Україну у 2017 році, а саме після того як відповідач перестала надавати доступ позивачу до вище згаданого рухомого майна мотивуючи це тим, що вони розлучені, більше не є родиною і позивач не входить до кола членів сім`ї. У зв`язку з вище зазначеним, спільне користування майном є неможливим.

Пред`явивши до суду позов про припинення права на частку у спільному майні подружжя є фактом підтвердження наявності перешкод у користування позивачем рухомим майном, а саме: автомобілем Mitsubishi Lancer 1.6, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , легковий седан - В , рік випуску - 2007 року. З огляду на те що, вище згадане рухоме майно є неподільним і його спільне використання сторонами неможливе, одноособове користування зазначеним транспортним засобом лише відповідачем істотно порушує право власності позивача.

Згідно з відомостями наявними у позивача відповідач є працездатною, отримує дохід, стягнень по виконавчим документам з неї не проводиться, її стан здоров`я дозволяє працювати. Також Відповідач зареєстрована як ФОП, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань .

Окрім цього, позивач за час свого відрядження, вважаючи що він досі перебуває у шлюбі, пересилав грошові кошти відповідачу на оплату комунальних платежів, підтримання квартири у належному стані, на утримання Відповідача, їх дитини, яка в той час проживала разом з відповідачем та продовжував пересилати кошти до кінця 2017 року, загальна сума переказу становить 15 000 доларів США, що підтверджується виписками про переказ та отримання коштів .

Зазначені факти, свідчать про те, що виплата грошової компенсації не буде становити для відповідача надмірний тягар.

Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Реал Експерт» про вартість, ймовірна вартість об`єкта аналізу а саме: Mitsubishi Lancer 1.6, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , легковий седан - В , рік випуску - 2007 року, станом на дату аналізу, становить 146 300 грн. У зв`язку з вище зазначеним розмір грошової компенсації 1/2 частки в спільному майні подружжя дорівнює 73 150 .

Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) грошові кошти в сумі 73 150, 00 гривень в якості грошової компенсації ХА частки в спільному майні подружжя. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою в сумі: 731 гри 50 коп. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі: 5600 гри 00 коп.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти позову та пояснили,що автомобіль був придбаний у період шлюбу але для відповідачки по справі.Після розірвання шлюбу у 2014р відповідач повідомила позивача що вона не буде йому давати автомобіль для користування і у січні 2015р відповідач останній раз надала позивачу автомобіль,про що повідомила позивача.Поскільки позивач із даним позовом звернувся до суду лише у грудні 2018р,то позивач пропустив строк позовної давності зв`язку з чим просять у позові відмовити.

Суд,заслухавши пояснення сторін,покази свідків,дослідивши письмові докази по справі,оглянувши матеріали цивільної справи 367/6393/14-ц вважає позов таким,що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.»

Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»

Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.»

Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

У судовому засіданні було встановлено,що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.02.1999 року по 21.10.2014 року .Заочним рішенням Ірпінського міського суду від 21.10.2014р шлюб було розірвано, про що свідчить заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області(а.с.7).

Також,у судовому засіданні встановлено,що сторони по справі перебуваючи у шлюбі придбали рухоме майно: автомобіль Mitsubishi Lancer 1.6, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , легковий седан - В , рік випуску - 2007 року, який був зареєстрований на відповідача 28.05.2013 року (а.с.8).

Відповідно до ст. 60 СК України «Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.»

Відповідно до ч 3 ст. 61 СК України «Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.»

Відповідно до ч.4 ст.71 СК України «Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.»

Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України «Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.»

Відповідно до ст. 364 ЦК України «Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

2. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.»

У відповідності до ч. З ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Зважаючи на це, виділ у натурі частки із рухомого майна є неможливим.

Згідно правових позицій,викладених у постанові Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 742/594/17 зазначено,що « Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Верховний Суд України у постанові від 15 травня 2013 року, ухваленій у справі № 6-37цс13 зазначав, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз конструкції норм статей 364 та 365 ЦК України свідчить, що положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів по справі.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Крім того при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, судам належить з`ясовувати: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.»

У судовому засіданні встановлено,що позивач по справі після розірвання шлюбу із відповідачкою, користувався спільним автомобілем та у січні 2015р на зазначеному автомобілі їздив у м. Суми.Дані обставини підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 .Дані обставини не заперечуються сторонами по справі.

Заперечуючи проти позову,відповідач зазначає,що у січні 2015р вона повідомила позивачу,що не буде більше дозволяти йому користуватись автомобілем,тому з даного часу потрібно рахувати строк позовної давності та відмовити позивачу у позовних вимогах поскільки він пропустив строк позовної давності.

Відповідно до частини другої статті 72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в 3 роки ( ст.257 ЦК).

При цьому відповідно до ч.І ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові.

Вирішуючи питання позовної давності у справах про поділ майна подружжя, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може вказувати на початок перебігу позовної давності. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі №619/894/16-ц (постанова від 27.06.2018 року), Верховний Суд України у справі №6-258цс15 (постанова від 23.09.2015 року), а також Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №572/2984/15-ц (ухвала від 28.09.2016 року).

У судовому засіданні відповідач зазначала,що вона у січні 2015р повідомила позивачу про те,що не буде надавати йому автомобіль у користування.Разом з цим у судовому засіданні було встановлено,що позивач спірним автомобілем користувався 15.01.2015р,про що зазначала свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні.Свідок ОСОБА_6 судовому засіданні показав,що позивач 18.01.205 р виїхав за кордон.Дані обставин справи також підтверджуються позивачем по справі та його закордонним паспортом (а.с.11-12).Повернувся позивач із-за кордону у 2017р . Позов до суду подано 21.12.2018р.Позивачем не було надано належних та допустимих доказів тих обставин коли саме (після 15.01.2015р) вона відмовила позивачу у наданні автомобіля для користування,у зв`язку з чим суд вважає позивач не пропустив строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що розпорядження майном, що є предметом спільної сумісної власності здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З огляду на те, що автомобіль є неподільним і його спільне використання сторонами неможливе, одноособове користування зазначеним транспортним засобом лише відповідачем істотно порушує право власності позивача, тому суд задовольняє позовні вимоги позивача та стягує із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) грошову компенсацію вартості Ѕ частки в спільному майні подружжя у суммі 73 150гр.При вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля суд приймає до уваги консультаційний висновок про вартість автомобіля,згідно якого його вартість складає 146 300грн (а.с.29-36).При цьому відповідач по справі даний розмір грошової компенсації не спростувала та не надала до суду доказів тих обставин,що ринкова вартість автомобіля Mitsubishi Lancer 1.6, реєстраційний номер: НОМЕР_3 є іншою.Також,при вирішенні спору суд не приймає до уваги посилання відповідача на ті обставини що вона даний автомобіль продала іншій особі,поскільки з даного приводу суду не було надано належних та допустимих доказів.

Поскільки суд задовольняє позовні вимоги позивача,то до відшкодування підлягають судові витрати,понесені позивачем на оплату судового збору у суммі 731,50грн та витрат ,понесених на правничу допомогу у суммі 5600гр,що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 07.02.2018р (а.с.38-41),пактом приймання передачі наданої допомоги (а.с.42) та квитанцією про проведення оплати на сумму 5600грн (а.с.43-45).

На підставі ст. 60,61,70,71 СК України,ст.. 364,370 ЦК України,керуючись ст. ст. 4,10,76,264-265,268 , 273 ,365 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) грошову компенсацію вартості Ѕ частки в спільному майні подружжя у суммі 73 150гр .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати по оплаті судового збору та витрат на правничу допомогу у суммі 6 371грн 50 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги ,відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду буде виготовлений 23.07.2020р

Суддя: С.І. Оладько