Справа № 536/473/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О. ,

при секретарі - Коваль В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кременчуці заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 06 червня 2017 року по цивільній справі № 536/473/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

06 червня 2017 року Кременчуцький районний суд Полтавської області ухвалив заочне рішення по цивільній справі № 536/473/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

01 липня 2019 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення, яка обґрунтована зокрема тим, що заочне рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області 06 червня 2017 року про стягнення з нього аліментів ухвалене і справа розглянута за його відсутністю.

Його не було повідомлено про призначення слухання справи на 06 червня 2017 року та відсутні відомості у матеріалах справи про належне його повідомлення про час та місце проведення судового засідання.

Про ухвалу про відкриття провадження йому теж було невідомо.

Зокрема, суд ухвалюючи заочне судове рішення в порушення ст. 280 ЦПК України не повідомив його про його наявність і лише при збігових обставинах йому стало відомо про вказане рішення.

Виходячи з того, що суд не повідомив його про слухання справи, не надіслав йому рішення суду, він був позбавлений можливості скористатися своїм правом, передбаченим нормами процесуального законодавства, прийняти участь як відповідач, що саме свідчить про поважність його відсутності не залежних від нього обставин..

В наслідок розгляду справи за його відсутності порушені його не тільки процесуальні права, але і конституційні, закріплені у Конституції України змагальних засад, в силу яких він, як учасник процесу, мав право надати докази і заперечення на вимоги позову.

Згідно з принципами змагальності, як особи, яка є стороною по справі, мав право не тільки надавати докази, заперечення, доводити суду про їх переконливість, але і право на їх дослідження у судовому засіданні.

Це означає і говорить про те, що він повинен був належним чином повідомлений про час та місце його проведення.

В наслідок його порушених прав він не зміг надати до суду свої докази, як сторони по справі на засадах змагальності.

Також, при призначені розміру аліментів на користь ОСОБА_2 суд не взяв до уваги та він був позбавлений можливості надати докази, що він ніде не працює.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про його спроможність сплачувати аліменти на утримання сина не є обґрунтованими належними і допустимими доказами.

Окрім того, його дружина ОСОБА_3 , яка має неповнолітнього сина ніде не працює, та не має доходу, фактично вся родина на його утриманні.

На підставі вищевикладеного, просив суд скасувати вказане заочне рішення, та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

В судове засідання сторони по справі не з`явилися. Про час та місце розгляду заяви повідомлялися належним чином.

На підставі ст. 287 ЦПК України, суд своєю ухвалою може або скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Також, ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Крім того, ч. 2 ст. 10 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Також, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована Верховною Радою України відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та є частиною національного законодавства України, зазначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частина 1 ст. 3 ЦПК України встановлює, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а ч. 2 ст. 3 ЦПК України в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року чітко вказує на те, що якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

До всього цього, ч. 4 ст. 10 ЦПК України прямо зазначає, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Тобто, у випадках наявності суперечностей між Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та нормами ЦПК України, застосуванню підлягає саме Конвенція, зокрема щодо права доступу до суду, справедливості судового розгляду, рівності сторін, а також надання сторонам всіх можливостей надати докази з метою повного, об`єктивного та всебічного дослідження обставин справи з метою ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення. Так, Європейський Суд з прав людини вказав на те, що хоча проблему відносно тлумачення національного законодавства мають вирішувати передусім національні органи влади, зокрема суди, завдання Суду полягає в тому, щоб з`ясувати, чи не суперечить результат такого тлумачення положенням Конвенції (див. рішення у справі «Кушоґлу проти Болгарії» («Kushoglu v. Bulgaria») (заява № 48191/99) від 10 травня 2007 року, п. 50).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання з поважних причин, оскільки не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Також, в заяві про перегляд заочного рішення наведено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в той час, відповідно до ч.5 ст.263 ЦПК України - обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, оскільки відповідач по справі не міг скористатися своїми процесуальними правами внаслідок відсутності його участі в судовому засіданні з поважних причин, та обґрунтовано оспорюють обставини викладені в позові, що мають значення для правильного вирішення справи, тому суд не знаходить підстав для відмови в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, а тому суд вважає за необхідне скасувати заочне рішення суду, призначивши справу в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 258-261, 284-287 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заочне рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06 червня 2017 року по цивільній справі № 536/473/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - скасувати та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Повідомити сторін по справі про час та місце розгляду справи.

Роз`яснити всім учасникам справи наступне:

Відповідно до ст. 191 ЦПК України, відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Відзив подається протягом 15 днів із дня даної ухвали.

Відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами

Відповідно до ст.179 ЦПК України, позивач має право подати відповідь на відзив протягом 5 днів з дня отримання відзиву відповідача.

Згідно з ч.3 ст.179 ЦПК України, копія відповіді на відзив та доданих до неї документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відповіді на відзив до суду.

Відповідно до ст.180 ЦПК України, відповідач має право подати заперечення на відповідь на відзив протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

Згідно з ч.3 ст. 180 ЦПК України, копія заперечення на відповідь на відзив та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) заперечення на відповідь на відзив до суду.

Відповідно до вимог ст.83 ЦПК України, відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву .

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до вимог ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у ст. 43 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання.

Відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Учасники справи можуть отримати інформацію на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, щодо справи, що розглядається за наступною веб-адресою сторінки: http://km.pl.court.gov.ua/fair/

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяО. О. Колотієвський