Справа № 2-567/2010
Провадження № 6/712/162/20
У Х В А Л А

06 липня 2020 року Соснівський районний суд м.Черкаси

у складі: головуючого судді ТроянТ.Є.

за участю секретаря Ліпатової Н.Г.

розглянувши у відкритомузасіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 , в інтересахякогодіє адвокат Бабіч Тетяна Григорівна, про визнання виконавчого листа № 2-567/2010 виданого Соснівським районним судом м. Черкаси 01.08.2013 року, таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Заявник, в інтересах якого діє адвокат Бабіч Тетяна Григорівна звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа №2-567/2010 виданого Соснівським районним судом м. Черкаси 01.08.2013 року таким, що не підлягає виконанню.

Вимоги заяви мотивує тим, що рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 17.12.2012р. у справі №22ц- /2390/2917/2012р. заочне рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 19.01.2010р. змінено - стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ВАТ «БАНК «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору в сумі 706628,06грн.

Соснівським районним судом в м.Черкаси 01.08.2013 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та кредит» боргу в сумі 708 578, 06 грн.

Постановою державного виконавця від 06.11.2013р. відкрито виконавче провадження.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11.02.2013р. в справі №2320/2188/12 позов AT «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_1 , ЗАТ «Підприємство «Культтовари», ТОВ «НВ-Торгсервіс» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2351-ЧД від 26.08.2008р. в розмірі 1 352 041,03 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Полтавського регіонального правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Вбачаючи загрозу подвійного стягнення боргу, як за рахунок коштів на підставі Рішення апеляційного суду Черкаської області від 17.12.2012р. у справі №2-567, так і на підставі вказаного Рішення Черкаського районного суду від 11.02.2013р. N92320/2188/12, відповідач ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

20.03.2013р. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області у справі №2320/2188/12 апеляційні скарги на Рішення Черкаського районного суду від 11.02.2013р. відхилені, оскаржуване рішення залишено без змін.

В ухвалі апеляційного суду від 20.03.2013 року в справі 22ц/793/909/2013 поміж іншого, зазначено, що подвійного стягнення, як стверджує апелянт у скарзі, не відбувається, оскільки борг по рішенню апеляційного суду від 17.12.2012 року врахований в даному рішенні, кошти стягненню в примусовому порядку не підлягають у зв`язку із відмовою позивача від стягнення коштів та обрання ним способу примусового стягнення повернення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тобто, апеляційним судом Черкаської області в Ухвалі від 20.03.2013р. встановлено відмову стягувана (AT «Банк «Фінанси та Кредит») від примусового виконання рішення про стягнення коштів, в тому числі з ОСОБА_1 як поручителя по кредитному договору.

За таких обставин заявник просив визнати виконавчий лист №2-567/2010 виданий Соснівським районним судом м. Черкаси 01.08.2013 року таким, що не підлягає виконанню.

В судовому засіданні представник заявника адвокат Бабіч Т.Г., підтримали доводи заяви, просила задовольнити.

Стягувач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не з`явився. Належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення розгляду справи.

Центральний відділ ДВС у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання не з`явилися, скерували заяву про розгляд справи на розсуд суду без участі представника.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки їх неявка відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України не перешкодою для розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, вивчивши подані докази вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 17.12.2012р. у справі №22ц- /2390/2917/2012р. заочне рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 19.01.2010р. змінено - стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ВАТ «БАНК «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору в сумі 706628,06грн.

Соснівським районним судом в м.Черкаси 01.08.2013 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та кредит» боргу в сумі 708 578, 06 грн.

Крім того, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11.02.2013р. в справі №2320/2188/12 позов AT «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_1 , ЗАТ «Підприємство «Культтовари», ТОВ «НВ-Торгсервіс» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2351-ЧД від 26.08.2008р. в розмірі 1 352 041,03 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Полтавського регіонального правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

20.03.2013р. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області у справі №2320/2188/12 апеляційні скарги на Рішення Черкаського районного суду від 11.02.2013р. відхилені, оскаржуване рішення залишено без змін.

Заявник зважаючи на наявність двох таких рішень судів, побоюючись загрози подвійного стягнення, вважає, що апеляційний суд Черкаської області в ухвалі від 20.03.2013 року встановив фактичну відмову стягувана (AT «Банк «Фінанси та Кредит») від примусового виконання рішення про стягнення коштів, в тому числі з ОСОБА_1 як поручителя по кредитному договору.

Перевіряючи твердження заявника, суд виходить з такого.

Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає у захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

До того ж, стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28.07.1999 у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції»).

Відповідно до ч.1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За висновками постанови Верховного Суду від 16.01.2018 у справі №755/15479/14-ц підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Відповідно до п. 5 Узагальнення Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року, процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Верховний Суд України в постанові від 22.03.2017 року у справі № 755/6665/15-ц зазначив, що питання про визнання виконавчого листа, таким, що не підлягає виконанню є перешкодою для звершення судового провадження.

Норма ч.2 ст. 432 ЦПК України має чітку конструкцію й передбачає, що у разі якщо виконавчий лист було видано помилково аб якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, якщо його було видано помилково, чи коли стягувач подав виконавчий документ для примусового виконання після виконання добровільного повного чи часткового виконання зобов`язань боржником чи іншою особою або після припинення зобов`язань боржника з іншої підстави, що визначено главою 50 Цивільного кодексу України чи іншим законом.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що виконавчий лист в справі №2-567 від 01.08.2013 року не є виданим помилково, чи коли стягувач подав виконавчий документ для примусового виконання після виконання добровільного повного чи часткового виконання зобов`язань боржником чи іншою особою.

Доводи заявника про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з загрозою подвійного стягнення суд оцінює критично, оскільки доказів того, що боржником повністю чи частково погашено кредит не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, в Постанові ВП СВ від 18.09.2018 № 921/107/15-г/16 вказано, що наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Одночасне стягнення за кредитним договором і договором іпотеки не зумовлює подвійного стягнення. Наявність судового рішення про стягнення заборгованості не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналізуючи викладене та встановлені у справі обставини суд приходить до висновку про відсутність підстав, за яких виданий 01серпня 2013 року виконавчий лист підлягає визнанню судом таким, що не підлягає виконанню.

Тим самим, в судовому засіданні встановлено відсутність правових підстав для задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258-260, 261, 353-355, 431, 432 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бабіч Тетяна Григорівна, про визнання виконавчого листа № 2-567/2010 виданого Соснівським районним судом м. Черкаси 01.08.2013 року, таким, що не підлягає виконанню залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали суду виготовлено 10.07.2020р.

Суддя : Троян Т.Є.