Постанова

Іменем України

03 липня 2020 року

м. Київ

справа № 263/4498/17

провадження № 61-43712св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «НВТ - Плюс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 червня 2018 року у складі судді Томіліна О. М. та постанову Апеляційного суду Донецької області від 08 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Кочегарової Л. М., Пономарьової О. М., Ткаченко Т. Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «НВТ - Плюс» про відшкодування майнової та моральної шкоди.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «НВТ-Плюс» (далі - ТОВ «НВТ-Плюс) про відшкодування майнової та моральної шкоди, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором.

Позовна заява мотивована тим, що 13 вересня 2013 року позивач уклала договір № 505 Н з ТОВ «НВТ - Плюс» на спостереження за засобами сигналізації та реагування груп затримання. Згідно з даним договором відповідач зобов`язався від її імені і за її рахунок забезпечити цілодобовий нагляд за станом засобів сигналізації, встановлених у її квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений договір продовжувався щорічно відповідно до пункту 9 договору. Вважала, що відповідач неналежним чином виконував зобов`язання за договором, оскільки з її квартири почали регулярно зникати речі, які мають матеріальну цінність, внаслідок чого їй було заподіяно, відповідно до уточненої позовної заяви, майнову шкоду в сумі 877 430 грн. У зв`язку з викраденням та псуванням майна вона відчувала постійно душевне хвилювання, що спричинило їй розлад здоров`я та додаткові витрати на придбання медичних препаратів в сумі 1 738,05 грн. Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань триває з 2013 року і спричиняє шкоду її фізичному та психологічному здоров`ю. Просила стягнути з відповідача на її користь у відшкодування майнової шкоди 877 430 грн та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 червня 2018 року, яке залишене без змін постановою Апеляційного суду Донецької області від 08 серпня 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про неналежне виконання ТОВ «НВТ - Плюс» зобов`язань за договором про спостереження за засобами сигналізації і реагування груп затримання та давали б підстави для відшкодування позивачу майнової та моральної шкоди за рахунок відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанціїю.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та витребувано її із Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області.

13 квітня 2020 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанції не повно досліджено матеріали та обставини справи. Заявник зазначає, що відповідач не здійснював ремонтних робіт сигналізаційного обладнання, навіть будучи обізнаним про подану позовну заяву.

Відзив на касаційну скаргу

У лютому 2019 року ТОВ «НВТ - Плюс» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 13 вересня 2013 року ОСОБА_1 (замовник) та ТОВ «НВТ - Плюс» (виконавець) уклали договір за № 505Н на спостереження за засобами сигналізації і реагування груп затримання (т. 1 а. с. 38-39).

Відповідно до пункту 1.1 даного договору «Замовник» ( ОСОБА_1 ) доручає, а «Виконавець» (ТОВ «НВТ - Плюс») зобов`язується від імені та за рахунок «Замовника» забезпечити нагляд за станом засобів сигналізації, встановлених на об`єкті «Замовника»: «Квартира», розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а в обумовлений цим договором час - забезпечити прибуття мобільної групи «Виконавця» на об`єкт «Замовника», у випадку надходження сигналу «Тривога» з «Об`єкта».

У квартиру ОСОБА_1 відповідно додатку №1 до договору №505Н від 13 вересня 2013 року та акту прийому в експлуатацію засобів сигналізації передано наступне обладнання: кронос ОП4Р, АКБ, Антену штирьову, зчитувач ТМ, сповіщувач СМК та сповіщувач SWAN QUAD (т. 1 а. с.40).

При укладенні договору ОСОБА_1 підписала акт приймання в експлуатацію засобів сигналізації без застережень (т. 1 а. с.40).

16 січня 2014 року на адресу Кальміуського (Іллічівського) відділу поліції в Донецькій області надійшла з прокуратури для перевірки заява ОСОБА_1 про те, що невідома особа проникає до її місця проживання та замінює нові речі на старі. Ознак кримінального правопорушення не встановлено (т. 2 а. с. 72-82, 106).

З відповіді прокуратури Донецької області від 22 грудня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 з 01 червня 2016 року зверталася шість разів до прокуратури Донецької області з питань крадіжки майна з її квартири (т. 2. а. с. 50-66).

09 лютого 2017 року ОСОБА_1 з ТОВ «НВТ - Плюс» уклала аналогічний договір за № 1212 Н на спостереження за засобами сигналізації і реагування груп затримання.

Згідно наданих рахунків-фактур позивачем регулярно та належним чином оплачувалися послуги відповідача відповідно до умов договорів в розмірі 150 грн. на місяць.

Позивач жодного разу з письмовою заявою до ТОВ «НВТ - Плюс» про усунення несправностей не зверталася, а в 2017 році продовжила термін дії договору і виконувала його умови про оплату послуг до отримання листа відповідача від 21 липня 2017 року про розірвання договору (т. 1 а. с. 205-206).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Отже, розгляд касаційної скарги у цій справі здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша статті 629 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.

Згідно із приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 906 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1210 ЦК України шкода, завдана внаслідок недоліків робіт (послуг), підлягає відшкодуванню їх виконавцем.

У силу статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, установлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на зазначене Верховний Суд погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанції, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про неналежне виконання ТОВ «НВТ - Плюс» зобов`язань за договором про спостереження за засобами сигналізації і реагування груп затримання та давали б підстави для відшкодування позивачу майнової та моральної шкоди за рахунок відповідача. Надані позивачем до справи фотокартки та список речей не є безспірним доказом того, що саме це майно, вартість якого вказана позивачем самостійно, знаходилося в квартирі позивача та зникло під час дії договору з ТОВ «НВТ - Плюс», внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору від 13 вересня 2013 року.

Доводи касаційних скарг не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявників з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Таким чином, наведені в касаційних скаргах доводи не спростовують висновку суду першої та апеляційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційні скарги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційних скарг правильного висновку суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 08 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко