Справа № 573/1145/20
Номер провадження 2/573/302/20
У Х В А Л А

іменем України

10 липня 2020 року м. Білопілля

Суддя Білопільського районного суду Сумської області Черкашина М.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повне звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

в с т а н о в и л а :

01 липня 2020 року до Білопільського районного суду Сумської області поштою надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повне звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України 08 липня 2020 року судом отримана інформація щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача.

Дослідивши зміст позовної заяви та доданих до неї матеріалів, вважаю, що позовна заява підлягає залишенню без руху, виходячи з наступних підстав.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що дана позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститись позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

В порушення вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивачем при зверненні до суду не зазначено: чим саме відповідач ОСОБА_2 не визнає, оспорює чи порушує права ОСОБА_1 . Також слід зазначити, що позивачем не долучено до позовної заяви судового рішення, як доказ стягнення аліментів з нього на користь відповідача, при цьому позивач не зазначає чому він, як сторона по тій справі, позбавлений можливості отримати та надати суду належним чином завірену копію судового рішення чи ухвали про видачу дубліката виконавчого листа, який видається за письмовою заявою однієї із сторін. Також не вказано, де на даний час перебувають матеріали виконавчого провадження № 57323716, про яке йде посилання у позовній заяві.

Позивач при зверненні до суду посилається на вимоги ст. 197 Сімейного кодексу України, за положеннями якої з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також передбачено, що суд може за передбачених статтею 197 Сімейного кодексу України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Таким чином, повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у випадку, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

На обґрунтування позовної вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам взагалі позивачем не надано доказів, що стосуються періоду виникнення заборгованості та поважності причини її виникнення, яка має істотне значення. У позові зазначений розмір заборгованості у сумі 24 526 грн. 63 грн., проте у додатках до позову є два різні розрахунки державного виконавця. Не вказаний період за який позивач сплачував аліменти на дитину ОСОБА_3 самостійно.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частині другій та третій статті 83 цього Кодексу, тобто для позивача разом із поданням позовної заяви.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Разом з цим, клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування письмових доказів всупереч положенням ст. 84 КПК України не подано окремо, жодним чином не обґрунтовано, не містить інформацію про обставини справи, які можуть бути підтверджені доказами, про витребування яких заявляє позивач, а також доказів вжиття заходів щодо їх отримання та неможливості самостійно надати суду.

Натомість, долучені до позовної заяви копії документів, не містять відомостей про вжиті позивачем заходи для отримання вказаних вище доказів самостійно.

З огляду на викладене, підстави для задоволення клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів на даний час відсутні.

Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про визначення обставин, що мають значення для її вирішення, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), залишення позову без руху не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, приходжу до висновку про залишення позовної заяви позивача без руху, надавши строк позивачу для усунення недоліків та роз`яснивши, що в разі невиконання викладених в ухвалі вимог, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 258, 260-261 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повне звільнення від сплати заборгованості за аліментами, залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали усунути зазначені в ній недоліки і роз`яснити, що в іншому випадку позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя