Ухвала

Іменем України

13 липня 2020 року

м. Київ

справа № 404/233319/19

провадження № 61-9788ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 01 липня 2020 року у складі судді Голованя А. М. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету міської ради м. Кропивницького, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Міської ради м. Кропивницького, про встановлення порядку участі батька у вихованні дітей,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов`язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила встановити порядок участі батька у вихованні дітей.

У березні 2020 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про збільшення й зміну позовних вимог зустрічного позову.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 травня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зміну предмета та підстав зустрічного позову відмовлено.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 01 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від

26 травня 2020 року повернуто заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про зміну предмета та підстав позову не входить переліку ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, визначеного частиною першою статті 353 ЦПК України.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У липні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій заявник просила скасувати ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 01 липня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що ухвала суду першої інстанції є необгрунтованою, ухваленою з порушенням норм процесуального права, оскільки звертаючись до суду із клопотанням про зміну предмета та підстав позову вона також просила поновити їй строк для подання зазначеного клопотання, однак суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання не вирішивши питання про поновлення строку. Апеляційний суд зазначеного не урахував та дійшов помилкового висновку про повернення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Серед основних засад судочинства Конституцією України встановлено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Перелік ухвал суду першої інстанції які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду визначено частиною першою статті 353 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про зміну предмета та підстав позову у зазначеному переліку відсутня.

За змістом частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

З огляду на наведене, доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про повернення апеляційної скарги заявника на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України чим порушив право заявника на доступ до суду, є необгрунтованими, оскільки по суті зводяться до незгоди заявника з ухвалою суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про зміну предмета та підстав позову, реалізувати своє право на оскарження якої, згідно наведених норм законодавства, заявник може включивши заперечення до апеляційної скарги у разі незгоди із ухваленим судовим рішенням.

В ухвалі Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України»(Skorik v. Ukraine) зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягти.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою та запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. United Kingdom, заява 8225/78, § 57, від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції» (Krombach v. France, заява 29731/96, § 96).

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентується процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може виступати самостійним об`єктом апеляційного оскарження, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України. Так, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 127/13362/13-ц (провадження 61-14123св19).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, ухвала Кропивницького апеляційного суду від 01 липня 2020 року постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необгрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 01 липня

2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету міської ради м. Кропивницького, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Міської ради м. Кропивницького, про встановлення порядку участі батька у вихованні дітей, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак