УХВАЛА
09 липня 2020 року м. Добропілля
Суддя Добропiльського мiськрайонного суду Донецької областi Хандурін В.В., вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної (немайнової) шкоди,завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,
13.05.2020 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної (немайнової) шкоди,завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 липня 2020 року справу передано судді Хандуріну В.В.
Згідно ч. 1 ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у ст. 36 цього Кодексу суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. (п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України)
Відповідно до вимог ст. 40 ЦПК України, питання про самовідвід може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі, судом, який розглядає справу. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ст. 2 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).
Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини, суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.
Згідно зі ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.
Як зазначено у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності судді, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.
Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів діяльності судді (Резолюція 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) суддя повинен взяти самовідвід від участі у будь-якому процесі, коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі ОСОБА_2 є працівником апарату Добропільського міськрайонного суду Донецької області, з яким суддя Хандурін В.В. тривалий час працює в одному колективі суду та має дружні стосунки. Таким чином, у стороннього спостерігача можуть виникнути сумніви в неупередженості судді Хандуріна В.В.
Визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.
Отже, з метою забезпечення достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у безсторонності судді Хандуріна В.В. з точки зору стороннього спостерігача, враховуючи позиції Європейського суду з прав людини з приводу недовіри до суду, суд вважає, що він не може брати участі у розгляді цієї справи у відповідності до вимог п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, вважаю необхідним заявити собі самовідвід.
Керуючись ст. 36 ЦПК України, суд,
Заявити самовідвід у цивільній справі № 227/1854/20 (провадження № 2/227/862/2020) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної (немайнової) шкоди,завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди та його задовольнити.
Цивільну справу № 227/1854/20 (провадження № 2/227/862/2020) передати до канцелярії Добропільського міськрайонного суду Донецької області для повторного автоматизованого розподілу в порядку ст. 33 ЦПК України.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя В.В.Хандурін