РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 липня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Соболєвої І.П.,

за участю секретаря судового засідання Лазоренко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний союз Гарантбуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Будівельний союз Гарантбуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, про що свідчать записи у трудовій книжці.

07.10.2019 його було звільнено із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України.

Однак, в день звільнення, відповідач не повідомив ОСОБА_1 про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, чим порушив ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

Згідно листа Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 13.11.2019 № 08/02.08-05/9792, який надійшов на адресу ОСОБА_1 , ним було встановлено, що остаточний розрахунок станом на 12.11.2019 не проведено, відповідно до наданої довідки директором ТОВ «Будівельний союз Гарантбуд», залишок розрахунку при звільненні становить 10 000,00 грн.

Оскільки відповідачем порушені вимоги КЗпП України, ОСОБА_1 посилаючись на вимоги ст. 117 КЗпП України просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 68 145,00 грн.

Розраховуючи суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, позивач виходив з того, що його середньоденна заробітна плата становила 709,85 грн., що підтверджує довідкою № 04/01-20 від 08.01.2020, а кількість робочих днів затримки розрахунку з дня звільнення, з 07.10.2019 по 20.02.2020 становить 96 днів (709,85х96=68 145,00 грн.).

Ухвалою судді від 26.12.2019 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь).

19.02.2020 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який розраховано станом на 20.02.2020 та становить 31 999,68 грн.

Ухвалою суду від 06.05.2020 призначено розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 у відкритому судовому засіданні на 25.05.2020 із повідомленням учасників справи.

15.06.2020 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить розглядати справу у його відсутність, стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 68 145,00 грн.

У судове засідання позивач та представник відповідача, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи суду не подано, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача та представника відповідача на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи.

За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в них докази у сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15.07.2019 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Будівельний Союз «Гарантбуд» (наказ № 110-К від 15.07.2019), що підтверджується копією трудової книжки.

07.10.2019 ОСОБА_1 був звільнений з ТОВ «Будівельний Союз «Гарантбуд» за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, відповідно до наказу № 145-К від 07.10.2019.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до довідки про розмір належних сум при звільнені вих. № 10/01-20 від 08.01.2020 ТОВ «Будівельний Союз Гарантбуд» має перед ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 01.09.2019 по 31.10.2019 у розмірі 9 999,99 грн., яка згідно до позову залишається не виплаченою позивачу, що не спростовано відповідачем по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні необхідно встановити факт порушення строків виплати заробітної плати, розмір якої не оспорюється, та наявність вини підприємства у не проведенні такого розрахунку.

Як вже встановлено судом, у відповідача існувала заборгованість перед позивачем ОСОБА_1 із виплати заробітної плати на день її звільнення, тобто позивачем доведений факт порушення відповідачем строків виплати їй заробітної плати.

З наведеного вище суд доходить висновку, що в даному випадку наявна вина підприємства у не проведенні розрахунку з позивачем в день звільнення, оскільки доказів відсутності вини підприємства або існування будь-яких поважних причин, які б виключали відповідальність підприємства за порушення трудового законодавства, відповідачем суду не надано.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивача, суд вважає, що розмір середнього заробітку за весь час затримки по 20.02.2020 має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення, тобто за період з 08.10.2019 по 20.01.2020 включно, в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна правова позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 6-195цс134.

Як встановлено із довідки ТОВ «Будівельний союз Гарантбуд» вих. № 04/01-20 від 08.01.2020 середньоденна заробітна плата позивача складала 709,85 грн.

Згідно калькулятору робочих днів, кількість робочих днів, за період з 08.10.2019 по 20.02.2020 становить 94 робочих дні.

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 66 725,90 грн. (709,85 грн. х 94 робочих дні).

Суд вважає, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, здійснений позивачем, не відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100 та не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку повинен обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення. Крім того, позивачем невірно розраховано кількість робочих днів у періоді, за який він просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку.

У відповідності зі ст.ст. 12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, з`ясувавши обставини справи та оцінивши надані суду докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідачу надавався строк для надання суду відзиву на позовну заяву та доказів на підтвердження вказаних заперечень проти позовних вимог, проте, відповідач вказаним правом не скористався, відзив на позов суду не подав.

Відповідачем не спростовано факт затримки розрахунку з позивачем при звільненні, більш того ці доводи позивача знайшли своє підтвердження у наданій суду довідці про заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за 01.09.2019 по 31.10.2019.

Відповідно до приписів ст. 163.1.1 Податкового кодексу України, компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб.

Згідно ст. 18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати.

Зважаючи на наведене сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні має бути виплачена позивачу після утримання необхідних податків і зборів.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний союз Гарантбуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний союз Гарантбуд» (м. Запоріжжя, пр. Маяковського, буд. 20А офіс 93, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 08.10.2019 по 20.02.2019 у розмірі 66 725,90 грн., яка визначена без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню при сплаті.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний союз Гарантбуд» (м. Запоріжжя, пр. Маяковського, буд. 20А офіс 93, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 р. ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення складене в повному обсязі 07.07.2020.

Суддя І.П. Соболєва