Постанова

Іменем України

09 липня 2020 року

м. Київ

справа № 310/14016/13-ц

провадження № 61-43426 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_3 , який є правонаступником ОСОБА_2 ,

та ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 13 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Гончар М. С., Маловічко С. В., Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом

до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона проживала

з ОСОБА_2 однією сім`єю з 1996 року без реєстрації шлюбу,

а 18 лютого 2005 року вони зареєстрували шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син, який проживає разом з нею. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 листопада 2012 року шлюб між ними розірвано.

Вказувала, що за період проживання з відповідачем однією сім`єю та за час шлюбу вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. За спільні кошти вони придбали майно, яке є спільною сумісною власністю і кожен

з них має право на 1/2 його частину.

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просила суд здійснити поділ у натурі спільного майна подружжя, виділивши по 1/2 частині кожному з них: квартири АДРЕСА_1 ; житлового будинку по АДРЕСА_2 ; земельної ділянки, площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області

від 15 січня 2014 року у складі судді Полянчука Б. І. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Поділено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловий будинок АДРЕСА_2 , земельну ділянку, що розташована по

АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину житлового будинку

АДРЕСА_2 ; 1/2 частину земельної ділянки,

що розташована по АДРЕСА_2 .

Залишено у власності ОСОБА_2 : 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ;

1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 ; 1/2 частину земельної ділянки, що розташована

по АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір

у розмірі 3 441,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, майно, набуте

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності (стаття 60 СК України), як і майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (стаття 74 СК України). При цьому представник відповідача позов визнав.

При встановленні строків спільного проживання міськрайонний суд врахував обставини, встановлені у рішенні Бердянського міськрайонного суду

від 26 листопада 2012 року у справі №801/11203/2012 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Разом з цим, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовними вимогами

про поділ майна в натурі шляхом виділення часток співвласникам, однак доказів технічної можливості такого поділу не надала, а тому майно подружжя не підлягало поділу у спосіб, заявлений позивачем.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

У березні 2018 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»

(далі - ПАТ «ОТП Банк») подало апеляційну скаргу на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 січня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2018 року відкрито апеляційне провадження на вказане судове рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 липня 2018 року залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_2 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_2 , - ОСОБА_3 , який був єдиним спадкоємцем померлого та прийняв у спадщину 1/2 частину спірної квартири.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 13 вересня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» задоволено частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 січня 2014 року в оскаржуваній частині про поділ квартири

АДРЕСА_1 та визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину двокімнатної квартири

АДРЕСА_1 скасовано.

Ухвалено у цій частині нове судове рішення.

У задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» судові витрати, пов`язані із розглядом справи апеляційним судом, у розмірі 4 456,70 грн.

У решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку

не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалося.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному з`ясуванню всіх обставин справи,

а висновки міськрайонного суду у частині поділу спірної квартири

не відповідають фактичним обставинам справи.

Спірну квартиру було придбано ОСОБА_2 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто до укладення шлюбу

з ОСОБА_1 , а 29 вересня 2008 року між ним та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір іпотеки № PML-203/196/2008, предметом якого стала спірна квартира. Про вказане обтяження квартири сторонам у справі було відомо, однак банк, будучи іпотекодержателем спірного нерухомого майна, до участі у справі не був залучений, хоча оскаржуваним судовим рішенням було вирішено питання про його права і обов`язки.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційних скаргах, поданих у жовтні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду,ОСОБА_3., який є правонаступником ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права

та порушення норм процесуального права, просять оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційних скарг до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 30 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційними скаргами ОСОБА_3 , який є правонаступником ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , витребувано цивільну справу

№ 310/14016/13-ц із Бердянського міськрайонного суду Запорізької області та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У жовтні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційні скарги, які є ідентичними, мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про те, що рішення суду першої інстанції про поділ майна подружжя впливає на права та обов`язки ПАТ «ОТП Банк», як іпотекодержателя спірного нерухомого майна, оскільки вказане

не припиняє іпотеку (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, відсутні підстави для залучення до участі у справі у якості співвідповідача ПАТ «ОТП Банк» та скасування іпотечних обтяжень спірної квартири.

Крім того, апеляційний суд не вказав, які саме права ПАТ «ОТП Банк» порушено. Банком не спростовано, що спірна квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому підлягає поділу

(статті 69, 70 СК України).

Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України закріплено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який є правонаступником ОСОБА_2 , задоволенню не підлягають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати

або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи,

які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 74 СК України передбачено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки

та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині поділу квартири

АДРЕСА_1 та визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину вказаної квартири,

суд апеляційної інстанції встановив, що спірна квартира придбана ОСОБА_2 на підставі договору-купівлі продажу від 08 вересня

2004 року, тобто до укладення шлюбу з ОСОБА_1 , а 29 вересня

2008 року між останнім та ПАТ «ОТП Банк» у забезпечення укладеного

між сторонами 12 вересня 2008 року кредитного договору

№ ML-203/196/2008 було укладено договір іпотеки № PML-203/196/2008, предметом якого стала спірна квартира.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом

Згідно із частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною

до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Отже, ухвалення рішення, яке стосується іпотечного майна, у будь-якому випадку стосується прав та обов?язків іпотекодержателя, оскільки безумовно впливає на можливість забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем боргових зобов`язань за кредитним договором

та впливає на можливість банку звернути стягнення на іпотечне майно.

При цьому зазначене обтяження, зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна 12 вересня 2008 року, було чинним на момент розгляду справи у суді першої інстанції та ухвалення судом рішення.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що в оскаржуваній частині спір стосується іпотечного майна,

а тому, відповідно, прав та обов`язків ПАТ «ОТП Банк», який у порушення вимог закону не був залучений до участі у справі.

Посилання касаційних скарг на те, що права Банку незалученням до участі

у справі не порушені, оскільки згідно зі статтею 23 Закону України

«Про іпотеку» при переході права власності на предмет іпотеки

від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, є безпідставними, оскільки зазначена норма закону регулює абсолютно інші правовідносини, а саме ті, які стосуються спадкування та правонаступництва. У випадку визнання права власності на предмет іпотеки за одним із подружжям або за особою, яка проживає з іншою особою однією сім?єю без реєстрації шлюбу, то тут до нового набувача не переходить право власності на предмет іпотеки після укладення договору іпотеки, оскільки вважається, що така особа набула право на майно у період первинного придбання майна.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Разом з цим, ПАТ «ОТП Банк» не було залучено до участі у розгляді справи, на що обґрунтовано звернув увагу суд апеляційної інстанції та зробив правильний висновок, що ухваленим судовим рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права та обов`язки банку.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 липня 2019 року у справі № 522/3901/16-ц (провадження № 61-20786 св 18).

Доводи заявників про те, що банк не спростував у справі,

яка переглядається, обставини, встановлені у рішенні Бердянського міськрайонного суду від 26 листопада 2012 року у справі №801/11203/2012, Верховним Судом відхиляються, оскільки вже були предметом розгляду

в суді апеляційної інстанції з наданням їм відповідної правової оцінки.

Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89

ЦПК України судом апеляційної інстанцій всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційних скарг, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони

не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить

до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду

не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення

не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_3 , який є правонаступником ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 13 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець