Справа № 396/749/20
Провадження № 2/396/307/20
РІШЕННЯ

Іменем України

15.07.2020 рокуНовоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря Пономаренко Р.В., Кость А.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Новоукраїнка цивільну справу №396/749/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Виклад позицій позивача та відповідача.

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що вона є співвласником Ѕ частини даного будинкуна підставі договору дарування, а інша 3/4 частина будинку належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. В будинку зареєстрований її син ОСОБА_2 , який з 2007 року в будинку не проживає.

В даний час вона не може користуватись своїм правом власності відносно будинку, тому звернулася з даним позовом до суду.

Заяви, клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду від 10.06.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання на 01.07.2020 року, яке було відкладено на 15.07.2020 рік, в зв`язку з неналежним повідомленням відповідача.

Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, попередньо 03.07.2020 року надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги просить задовольнити з обставин викладених в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засіданння не з`явився, 13.07.2020 року надіслав до суду заяву про визнання позовних вимог. Правові наслідки у разі задоволення позовних вимог йому відомі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Фактичні обставини, установлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких установлені відповідні обставини.

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно договору дарування, який посвідчено 08.09.2004 року державним нотаріусом Новоукраїнської державної нотаріальної контори позивачка Савчук Л.І. являється власником 1/4 частини житлового будинку(а.с.4).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.10.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №2095 позивачка ОСОБА_1 являється власником 3/4 частини житлового будинку (а.с.5).

Відповідно акту обстеження житлово - побутових умов від 01.06.2020 року виданого виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в житловому будинку АДРЕСА_1 , але за даною адресою не проживає з 2007 року (а.с.3).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За змістом ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Крім того, згідно ч. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до змісту ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 являється членом сім`ї позивачки, а саме сином. Однак проти задоволення позову не заперечив, та просив його задовольнити, підтвердивши факт непроживання в будинку матері з 2007 року.

КЦС ВС вказав у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, ч.1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Разом з тим, вимогами ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи вищезазначене суд встановив, що відповідач по справі ОСОБА_2 більше року, а саме з 2007 року не проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 , до будинку не приїздить, його місце проживання невідоме, тому на підставі встановленого, суд прийшов до висновку, що позивачка має право на усунення порушень свого права власності, а відповідач втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , а тому оцінюючи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 317, 391, 383 ЦК України, ст. 72, 150 ЖК України, ст.ст. 4, 200, 263-265, 268 ЦПК України , суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Кропивницького апеляційного суду або через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: О. А. Гарбуз