справа №619/2869/19
провадження №2/619/122/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Калиновської Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Булах С.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2 ,

представника позивачів ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_6 про усунення від спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просять усунути ОСОБА_5 від права на спадкування за заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області Немилостивою Л.Б., після смерті матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з відповідача на користь позивачів судовий збір.

В обґрунтування вимог позивачі посилаються на те, що ОСОБА_7 , їх бабуся, перебувала у шлюбі із дідусем ОСОБА_8 .Від шлюбу вони мали двох синів ОСОБА_5 , відповідача по справі, який є дядьком позивачі, та ОСОБА_9 , батька позивачів, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_7 на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями, АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 вересня 1994 року, виданого Дергачівською державною нотаріальною конторою Черкасько- Лозівською сільською Радою народних депутатів Дергачівського району Харківської області, р.№ 2-3206.Житловий будинок розташований на земельній ділянці, розміром 0,15 га, розташований за адресою АДРЕСА_1 , яка була закріплена за ОСОБА_7 ,відповідно до рішення виконавчого комітету Черкасько-Лозівської сільської Ради народних депутатів Дергачівського району Харківської області №15 від 11 жовтня 1994 року.В 2003 році позивач, ОСОБА_2 , переїхав до дідуся з бабусею, для того, щоб доглядати за ними, допомагати у веденні господарства, догляду за житловим будинком, який потребував постійного нагляду та ремонту. Відповідач ОСОБА_5 на цей час в будинку не проживав, бо ховався від кредиторів.Бабуся та дідусь сплачували борги відповідача, свого сина ОСОБА_5 , він навіть взяв гроші, пропонуючи будинок, який йому не належав, і вони дуже хвилювалися, бо боялися залишитися на вулиці. З 2010 року ОСОБА_5 постійно зловживав спиртним, це мало постійний та хронічний характер, у цьому стані він вимагав у батьків гроші, погрожував їм. Ніякої допомоги він батькам не надав, і ніде не працював.У 2017 році в березні дідусь він помер. Ніякої допомоги та участі у похованні відповідач не надав.В 2017 році позивач, ОСОБА_10 , вимушений був звільнити будинок, а з часом виїхати за межі України. За бабусею наглядала позивач, ОСОБА_11 із своєю матір`ю. ОСОБА_11 , неодноразово зверталася до правоохоронних органів із письмовими заявами про неправомірну поведінку відповідача, з ним проводилися профілактичні бесіди, але ніяких позитивних результатів це не давало. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 померла.У встановлений законом 6-місячний строк 14 березня 2019 року , онуки, померлої звернулися до приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Смоляної В.В. із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку із чим була заведена спадкова справа за № 31/2019, і тоді стало відомо, що існує заповіт від 11 серпня 2017 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області Немилостивою Л.Б.

Позивачі вважають, що відповідач повинен бути усунений від права на спадкування за заповітом. Вказують, що заповіт був складений примусово. Крім того, вважають, що ОСОБА_7 була у безпорадному стані, який був зумовлений її похилим віком, тяжкими хворобами, вона не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього постійного догляду, допомоги та піклування, постійного медичного догляду, лікарського спостереження, комплексного лікування.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав зазначених у позові.

Представник позивачів ОСОБА_3 підтримала вимоги позовної заяви та просила суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позову, та просив суд відмовити у його задоволенні. Надав письмовий відзив, посилаючись на те, що позивачами не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що спадкодавець дійсно потребував допомоги у зв?язку з безпорадним станом та звертався за допомогою до відповідача, на що останній відмовив. Крім того зазначив, що позивачами обрано не вірний спосіб захисту. Відповідно до вимог чинного законодавства усунення від спадкування за заповітом не передбачено.

Третя особа, ОСОБА_6 , надав письмові пояснення, відповідно до яких він зазначив, що позивачами не надано належних та допустимих доказів, тих обставин на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог які підлягають доказуванню у даній справі, з підстав визначених ч.2 ст.1224 ЦК України

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов?язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , бабуся, позивачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувала у шлюбі із їх дідусем ОСОБА_8 .Від шлюбу вони мали двох синів ОСОБА_5 , відповідача по справі, який є дядьком позивачів, та ОСОБА_9 , батька позивачів, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 )

ОСОБА_7 на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями, АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 вересня 1994 року, виданого Дергачівською державною нотаріальною конторою Черкасько-Лозівською сільською Радою народних депутатів Дергачівського району Харківської області, р.№ 2-3206.Житловий будинок розташований на земельній ділянці, розміром 0,15 га, розташований за адресою АДРЕСА_1 , яка була закріплена за ОСОБА_7 , відповідно до рішення виконавчого комітету Черкасько-Лозівської сільської Ради народних депутатів Дергачівського району Харківської області №15 від 11 жовтня 1994 року.

За заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Черкасько-Лозівської сільської ради Немилостивою Л.Б. від 11.08.2017 за р. №316, ОСОБА_7 усе належне їй майно заповіла своєму сину, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Вказаний заповіт не змінений, не скасований та сторонами не оспарювався.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частиною першою ст.1216 Цивільного Кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст.ст.1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України встановлено що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.1224 ЦК України не мають право на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Позивачі посилаються на те, що поведінка відповідача, ОСОБА_5 , була зумовлена ухиленням від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_7 , яка потребувала допомоги, у зв?язку з похилим віком та перебування у безпорадному стані, є підставою для усунення ОСОБА_5 від права на спадкування за заповітом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов?язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з вимогами ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними, відповідно до вимогст.79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України визначені вимоги щодо достатності доказів:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п.4 ч.2.ст.43 ЦПК України учасники справи зобов?язані: подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, потребував допомоги, яка з боку спадкоємця не була йому надана, оскільки сам лише факт хвороби та перебування у похилому віці сам по собі не може бути підставою для застосування ч.5 ст.1224 ЦК України.

Отже, надані позивачами докази не містять в собі достатньої інформації про те, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцю, яка перебувала у безпорадному стані.

Суд також звертає увагу на те, що спадкодавець мав надану законодавством реальну можливість заповісти своє майно позивачам, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Також, суд враховує те, що заповіт було складено 11.08.2017 року та вважає, що у спадкодавця ОСОБА_7 було достатньо можливості і часу, щоб скасувати або змінити його до дня смерті. При цьому, спадкодавець ОСОБА_7 , якою як вбачається з доводів позовної заяви, опікувалися лише позивачі, за життя не звернулася до них з проханням, скористатися своїм правом на скасування чи зміну заповіту.

Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивачів, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , підтвердили, що відповідач ОСОБА_5 вів аморальний спосіб життя та не належним чином доглядав за матір?ю.

Допитані свідки зі сторони відповідача, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 вказали, що відповідач постійно проживав з матір?ю, та намагався, в силу своїх можливостей доглядати за нею.

Таким чином, допитані свідки не надали суду жодних об`єктивних показань щодо наявності свідомого ухилення відповідача від необхідної допомоги матері, яка була б пов`язана із безпораднім станом останньої: відсутні відомості необхідності такої допомоги з боку відповідача, звернення до нього із проханням про надання такої допомоги та при наявності можливості не надання такої допомоги, що у сукупності дають змогу встановити ухилення від надання допомоги з боку відповідача.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Отже, предметом доказування, у даному випадку, згідно роз`яснень п.6 Постанови пленуму Верховного Суду України №7від 30.05.2008року «Про судову практику у справах про спадкування» та п.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При цьому, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування може бути лише наявність вказаних обставин у їх сукупності, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

За положеннями ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом.

Аналіз положень ч.5 ст.1224 ЦК України дає підстави для висновку, що усунути від права на спадкування можливо лише спадкоємця за законом.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про усунення від права на спадкування особи, яка ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За таких обставин та враховуючи те, що відповідач є спадкоємцем за заповітом, суд вважає що позивачами не вірно обраний спосіб захисту.

Так, відповідно до ч.1 ст.4, ч.1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Оспорюване позивачем спадкування здійснено на підставі заповіту, який продовжує діяти на теперішній час, позовних вимог з приводу визнання заповіту недійсним та його скасування, визнання права власності на нерухоме майна в порядку спадкування за законом позивачем не заявлено.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення від спадкування за заповітом не є належним та ефективним способом захисту цивільних прав.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід відмовити в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то судовий збір на користь позивачів не стягується.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 43, 76, 77, 81, 259, 263, 264 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_6 про усунення від спадкування- відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Третя особа: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_4

Повний текст рішення виготовлено 14 липня 2020 року.

Суддя Л. В. Калиновська