У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.07.2020 Справа №2-2021/10

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

Головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Мотиль Б.І.

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2010 року ,-

В С Т А Н О В И В:

04 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про роз`яснення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що воно є незрозумілим відповідачу в частині його виконання, а саме у якій валюті йому слід сплачувати боргові зобов`язання перед ОСОБА_2 ..

ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просить суд роз`яснити рішення суду від 29 червня 2010 року, оскільки на виконання вказаного судового рішення ним сплачено гривневий еквівалент, однак державний виконавець наполягає на виконанні судового рішення у валюті отриманої ним позики.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився та про причину неявки суд не повідомив.

Перевіривши матеріали заяви та матеріали цивільної справи №2-2021/10, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

При цьому, ч. 2 ст. 271 ЦПК України визначає, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», питання роз`яснення рішення суду розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Тобто, роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом. Роз`яснення судового рішення зумовлюється його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення, а саме, мають місце положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2010 року ухвалено стягнути із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 суму неповернутого боргу в розмірі 1 699 доларів США та 2 095 Євро, що еквівалентно 22 228 грн. 93 коп., 222 грн. 28 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ, сплачених позивачем при зверненні із позовом в суд.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 23 вересня 2010 року дане судове рішення залишено без змін.

На виконання вимог вищевказаного рішення суду 25.02.2011 року Тернопільським міськрайонним судом було видано виконавчий лист та скеровано до виконання у відповідний орган ДВС.

Разом з тим, заявник звертається до суду з вимогами про роз`яснення не судового рішення, а порядку та способу його виконання, що діючим цивільним процесуальним законодавством не передбачене.

Попри це, суд звертає увагу заявника на роз`яснення такого порядку виконання, висвітленого у правовому висновку постанови Великої палати Верховного суду від 04.07.2018 року у справі № 761/12665/14. Так, відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV.

Відповідно до частини третьої вказаної статті, у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що заява про роз`яснення рішення суду не підлягає задоволенню, оскільки резолютивна частина рішення суду є чіткою, зрозумілою та не потребує роз`яснення.

Керуючись ст.ст. 271, 353, 354 України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2010 року - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та вона підписана суддею 09 липня 2020 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан