Ухвала

13 липня 2020 року

м. Київ

справа № 708/244/20

провадження № 61-9679ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усик Г. І.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 14 квітня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 16 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» про захист прав споживачів, введення в оману та повернення коштів, сплачених за наслідками їх укладення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто»), Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» (далі - ТОВ «АТ Сервіс») про захист прав споживачів, введення в оману та повернення коштів, сплачених за наслідками їх укладення.

Позов обґрунтовано тим, що 12 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» укладено договір № 800581, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «Автофонд». Сторони підписали даний договір та додатки № 1 та № 2, які є невід`ємною частиною даного Договору.

12 жовтня 2018 року між ним та ТОВ «АТ Сервіс» укладено договір доручення № 800581, предметом якого є зобов`язання сплатити «АТ Сервіс» винагороду ТОВ «Авто Просто» в сумі 31 636,22 грн за його рахунок.

Наданий ТОВ «АТ Сервіс» рахунок був ним оплачений, що підтверджується відповідною квитанцією. ОСОБА_1 зазначав, що підписання вказаних правочинів здійснювала одна і та ж особа, менеджер консультант ТОВ «Авто Просто». Так, метою підписання договору про адміністрування було отримання автомобіля марки/моделі KIA Sportage, вартістю 659 088,00 грн, а метою договору доручення - оплата останнього договору, здійснена за умови виконання першого договору.

Позивач вважав, що спірні договори були укладені під впливом обману та із застосування нечесної підприємницької практики шляхом ненадання йому необхідної, доступної та достовірної інформації щодо діяльності відповідачів.

ОСОБА_1 просив визнати недійсним з моменту укладення договір фінансових послуг від 12 жовтня 2018 року № 800581 з додатком № 1, додатком № 2, укладений між ним та ТОВ «Авто Просто», стягнути з ТОВ «Авто Просто» на його користь грошові кошти в розмірі 128 926,20 грн, визнати недійсним з моменту укладення договір доручення від 12 жовтня 2018 року № 800581, укладений між позивачем та ТОВ «АТ Сервіс», стягнути з ТОВ «АТ Сервіс» на його користь грошові кошти в розмірі 31 636,22 грн, а судовий збір стягнути солідарно у дохід держави, оскільки позивач звільнений від його сплати.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 14 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши умови спірних договорів зробив висновок, що їх зміст відповідає вимогам статті 203 Цивільного кодексу України та не суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач належним чином ознайомлений зі змістом оскаржуваного договору про надання фінансових послуг та свідомо підписав його, а додатковою гарантією повного усвідомлення учасником своїх прав та обов`язків за договором є положення пункту 12.1.5 статті 12 розділу ІІ договору щодо односторонньої відмови від договору протягом 14 календарних днів без настання будь-яких санкцій та можливістю повернення всієї суми сплачених коштів. Щодо договору доручення, укладеного із ТОВ «АТ Сервіс», судами зроблено висновок, що на виконання такого договору позивачем сплачено кошти у розмірі 31 636,22 грн, що підтверджує погодження позивача з умовами такого договору. Суди попередніх інстанцій також зазначили, що позивач не надав доказів того, що відповідачі діяли з умислом ввести його в оману для того, щоб він підписав спірні договори, оскільки з їх змісту випливає, що позивачу надані усі можливості для розуміння того обсягу прав та обов`язків, які виникають з цих правочинів, та надано повну інформацію щодо їх предмету.

ОСОБА_1 у червні 2020 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 14 квітня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 16 червня 2020 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є вимоги як немайнового, так і майнового характеру, а саме: визнання недійсним договору фінансових послуг від 12 жовтня 2018 року № 800581 з додатком № 1, додатком № 2, визнання недійсним договору доручення від 12 жовтня 2018 року № 800581, та стягнення грошових коштів у розмірі 128 926,20 грн та 31 636,22 грн, що у загальній сумі, станом на 01 січня 2020 року, не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 250 = 525 500,00 грн).

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню,касаційна скарга не містить.

Верховним Судом перевірено, чи мають місце підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких касаційне провадження у малозначній справі підлягає відкриттю, зокрема, з урахуванням обставин, на які посилався заявник в касаційній скарзі, та зазначених підстав не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 14 квітня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 16 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» про захист прав споживачів, введення в оману та повернення коштів, сплачених за наслідками їх укладення відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик