Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2020 Справа №607/3370/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

у складі головуючого судді Грицай К.М.

за участі секретаря судового засідання Стус К.І.,

учасників справи: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що ОСОБА_3 є її колишнім чоловіком, з яким шлюб розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.12.2019 року, з 2017 року не проживає у квартирі, не сплачує комунальні платежі, його особистих речей в квартирі немає. Він не користується квартирою більше 3-х років без поважних причин, жодних перешкод в цьому нею не чиняться, іншого порядку користування житлом між ними не встановлено, добровільно з`явитися для зняття його з реєстрації відмовляється, що створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження належним їй на праві власності майном. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 28 лютого 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, щодо ухвалення заочного рішення не заперечили.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позов не надав, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце судового розгляду, зокрема, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, тому,згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Допитана в якості свідка позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що з її колишнім чоловіком відповідачем ОСОБА_3 вони не проживають разом близько 10 років, з 2017 року не він проживає в квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин, не оплачує комунальні послуги, виїхав проживати у м. Київ, однак самостійно знятись з реєстрації не виявляє бажання. Вона перешкод у користування квартирою відповідачу не чинить.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він є батьком позивача, йому відомо, що колишній чоловік позивача відповідач ОСОБА_3 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 2017 року без поважних причин, оскільки проживає у м. Київ, позивач жодних перешкод у користуванні квартирою відповідачу не чинить.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.07.2018 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності ОСОБА_1 .

Дана квартира належить позивачу на підставі договору дарування квартири від 12.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів О.Б. та зареєстрований в реєстрі за №3230.

Згідно довідки ОСББ «Говард» №003 від 24.01.2020 року, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований, але не проживає та за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 листопада 2019 року розірваний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Поясненнями свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в судовому засіданні підтверджено відсутність відповідача ОСОБА_3 більше року у квартирі АДРЕСА_1 , місце його перебування невідоме.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі понад один рік. Будь-яких доказів про поважність причин відсутності відповідача у спірному будинку чи наявності перешкод у користуванні житлом суду надано не було.

З урахуванням того, що судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , однак більше одного року за вказаною адресою не проживає, не несе витрат на оплату житлово-комунальних послуг, що призводить до порушення прав позивача ОСОБА_1 на користування та розпорядження своїм майном, а тому її право підлягає поновленню шляхом задоволення позову.

Крім цього, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 840,80 гривень понесених судових витрат із сплати судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житлом в квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення суду складений 30 червня 2020 року.

Головуючий суддяК. М. Грицай