Справа № 344/5539/17
Провадження № 22-ц/4808/564/20
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О.В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна набутого за час шлюбу та вселення у квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2020 року під головуванням судді Шамотайла О.В. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна набутого за час шлюбу та вселення у квартиру.

Позовну заяву мотивував тим, що між ним та відповідачем - ОСОБА_2 18.07.2007 зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1329.

Під час перебування у шлюбних відносинах ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.05.2015 шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування у шлюбі подружжя набуло право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Згідно зі звітом про оцінку вартості квартири, виданого ОКП «Івано-Франківське ОБТІ», ринкова вартість вказаної квартири станом на 23.03.2017 становить 500 227 грн без ПДВ.

Крім того, у спільній сумісній власності подружжя перебуває автомобіль марки RENAULT KANGO, 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію СЧЧ64021).

Відповідно до звіту № 5BF/23/03/17 про оцінку майна, виконану суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , ринкова вартість автомобіля станом на 23.03.2017 становила 74 198,94 грн.

Позивач зазначав, що відповідач самовільно позбавила його можливості мешкати у придбаній у шлюбі квартирі та чинила йому перешкоди у користуванні житлом, внаслідок чого він змушений був винаймати квартиру.

Проте, позивач не має можливості надалі винаймати житло, у зв`язку із чим змушений звертатися до суду з даним позовом.

Просив визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . та автомобіль марки RENAULT KANGO, 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини вказаної квартири та право власності на Ѕ частини автомобіля в порядку поділу майна подружжя.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_3 . та стягнути з відповідача судові витрати у справі.

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та просила визнати за нею право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , припинити право власності ОСОБА_1 на частку у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру. Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки RENAULT KANGO, 1999 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , припинивши за ОСОБА_2 право власності на даний автомобіль. Виплатити ОСОБА_1 117 659,34 грн. вартості його частки у праві спільної сумісної власності подружжя, що внесені позивачем за зустрічним позовом на депозитний рахунок суду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна набутого за час шлюбу та вселення в квартиру задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_3 . загальною площею 38 кв.м та автомобіль марки RENAULT KANGO, 1999 р.в., білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ автомобіля маркиRENAULT KANGO, 1999 р.в., білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 1 756,50 грн по сплаті судового збору.

В задоволенні решти вимог первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . загальною площею 38 кв.мта припинено право власності ОСОБА_1 на 1/3 частки у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру, виплативши ОСОБА_1 117 659,34 грн частини вартості його частки внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок суду.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 983,52 грн, що становить різницю між визначеною судом сумою та внесеною на депозит сумою у розмірі 117 659,34 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки RENAULT KANGO, 1999 р.в., білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 . припинивши за ОСОБА_2 право власності на вказаний автомобіль.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 2 869,26 грн по сплаті судового збору.

В решті вимог зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням вимог законодавства.

Суд першої інстанції при відступі від загального правила щодо рівності часток у майні подружжя не врахував норм чинного законодавства та, натомість. керувався лише тим, що за позивачем за первісним позовом рахується заборгованість у розмірі 12 623 грн зі сплати аліментів на утримання сина та наявність у його власності 1/3 двокімнатної квартири у м. Калуші.

Апелянт зазначає, що підставою для звернення ним до суду стало те, що він працює у місті Івано-Франківську та саме тому змушений винаймати житло у Івано-Франківську, попри те що йому належить право власності на Ѕ частини спірної квартири.

Крім того, у матеріалах справи міститься довідка №5118 від 08.02.2019, видана ЦНАП Калуської міської ради, з якої вбачається, що у квартирі АДРЕСА_4 частини якої є ОСОБА_1 проживає його мати, батько та сестра зі своїм чоловіком, у зв`язку із чим проживання в даній квартирі ОСОБА_1 є неможливим.

Позивач за зустрічним позовом не надала суду належних та допустимих доказів факту проживання ОСОБА_1 в квартирі у м. Калуші, тому позбавлення його права власності на Ѕ частини спірної квартири завдасть йому істотної шкоди.

Позивач за зустрічним позовом повинна була внести на депозит суду суму, що дорівнює вартості частки майна позивача за первісним позовом, а саме 250 114 грн (500 227 / 2). Проте, ОСОБА_2 шляхом незрозумілих апелянту розрахунків внесла на депозит суду 117 659,34 грн (вартість 1/3 квартири мінус вартість автомобіля).

За таких обставин суд повинен був відмовити у задоволенні зустрічного позову в частині припинення права власності ОСОБА_1 на частку у квартирі в силу вимог чинного законодавства.

Апелянт також зазначає, що суд не міг відступати від засад рівності часток у майні подружжя з підстав наявної у апелянта заборгованості зі сплати аліментів. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази ухилення ОСОБА_1 від сплати аліментів, оскільки ОСОБА_1 сплачує кошти на утримання дитини по мірі отримання доходів

На момент звернення до суду позивача за первісним позовом вартість майна, що підлягає поділу, становила 574 425,94 грн.

Проте, суд не врахував ту обставину, що за час розгляду справи вартість автомобіля значно зменшилась з огляду на його експлуатацію, що підтверджується наявними у справі доказами.

Згідно зі звітом про оцінку майна №5 BF/23/03/17 ринкова вартість автомобіля станом на 23.03.2017 становила 74 198,94 грн, строк дії даного звіту шість місяців. Тобто до 23 вересня 2017 року.

За таких обставин суд при ухваленні рішення керувався недійсною оцінкою майна, що по суті є припущенням щодо дійсної вартості майна.

Просить скасувати оскаржене рішення в наступній частині :

- визнання за ОСОБА_1 права на 1/3 частини однокімнатної квартири;

- часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя;

- визнання за ОСОБА_2 права власності на однокімнатну квартиру та припинення права власності ОСОБА_1 на 1/3 частиниу праві спільної сумісної власності на однокімнатну квартиру та виплативши йому 117 659,34 грн частини вартості його частки внесені на депозитний рахунок суду;

- стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 983.52 грн;

- визнання за ОСОБА_1 права власності на автомобіль марки, припинивши за ОСОБА_2 право власності на вказаний автомобіль;

- стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 2 869,26 грн по сплаті судового збору.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини однокімнатної квартири АДРЕСА_5 . та на Ѕ автомобіля марки RENAULT KANGO, 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . в порядку поділу майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь апелянта судові витрати.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 який доводи апеляційної скарги підтримав, ОСОБА_2 та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржене рішення суд виходив з того, що з ОСОБА_2 проживає спільний від шлюбу з ОСОБА_1 син ОСОБА_3 , 2013 року народження, що підтверджується рішенням суду у справі №344/6161/15-ц від 25.05.2015 (а.с. 39-40). За таких обставин, суд зазначив, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, 18.07.2007 сторони у справі зареєстрували шлюб, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.05.2015 розірвано.

Від спільного подружнього життя у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 52).

Після розірвання шлюбу малолітнього сина залишено проживати із матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 24).

Як вбачається з копії судового наказу від 26.07.2017, виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина (а.с.72).

Згідно з розрахунком із сплати аліментів згідно судового наказу №344/8772/17 від 26.07.2017, виданого Івано-Франківським міським судом, про стягнення на користь ОСОБА_2 аліментів у твердій грошовій сумі по 713 грн щомісячно, сума коштів, сплачених боржником/стягуваних виконавцем станом на 01.09.2019 складає 5 304 грн, сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.09.2019 складає 13 234 грн. ( а.с. 165). Сума коштів, сплачених боржником /стягнутих виконавцем станом на 01.01.2020 складає 400 грн, а сума заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.01. 2020 складає 12 623 грн. ( а.с. 164).

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно спірна квартира АДРЕСА_1 , є однокімнатною і на праві приватної власності в цілому належить ОСОБА_2 (а.с.15).

Згідно звіту про оцінку вартості квартири, виконаного ОКП «Івано-Франківське ОБТІ», ринкова вартість квартири станом на 23.03.2017 становить 500 227грн без ПДВ (а.с.9-10).

Відповідно до довідки Крихівецької сільської ради від 29.05.2017 № 1006, яка видана ОСОБА_2 , до складу її сім`ї зареєстрованих та проживаючих за адресою: кв. АДРЕСА_2 входять: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.51).

Позивачем за зустрічним позовом внесено на депозитний рахунок суду 117 659,34 грн як заставу у цивільній справі № 344/5539/17 (а.с.71).

Відповідно до звіту про оцінку майна 5BF/23/03/17, ринкова вартість автомобіля марки RENAULT KANGO, 1999 р.в. білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 станом на 23.03.2017 становить 74 198,94 грн (а.с.11).

Колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи міститься інформація надана начальником Івано-Франківського ОБТІ (а.с. 160), з якої вбачається, що за ОСОБА_1 станом 31.12.2012 зареєстровано право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.09.2001. Ця обставина свідчить про забезпечення ОСОБА_1 житлом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України).

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина третя статті 70 СК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб.

Судом встановлено, що в період шлюбу сторони придбали квартиру та автомобіль. При вирішенні таких спорів суд з`ясовує наявність спільного майна подружжя, як рухомого так і нерухомого, наявність грошових коштів, що є спільною сумісною власністю. Зазвичай при поділі майна подружжя суд ділить його в натурі, у разі неподільності майна чи речі вирішується питання компенсації. До майна подружжя можуть бути віднесені як рухоме і нерухоме майно, так і кошти та борги.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

Згідно ст. 71 СК України майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд приймає до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Статтею 70 СК України передбачено два випадки, коли суд має право відступити від начал рівності часток подружжя у праві спільної власності.

По-перше, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя у спільній сумісній власності подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. По-друге, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Крім цього, згідно із Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», частину другу статті 70 СК України викладено із доповненнями та зазначено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Водночас за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріальне забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено.

Обов`язок щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя.

Надані ОСОБА_2 суду докази вказують, що ОСОБА_1 не виконував судового наказу від 26.07.2017, виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області про стягнення з нього аліментів на неповнолітнього ОСОБА_3 , що призвело до утворення заборгованості, яка підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що дає підстави суду відступити від засади рівності часток у майні подружжя.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2018 року за результатом розгляду справи № 456/828/17.

Встановивши, що спірна квартира є спільною власністю подружжя, суд першої інстанції за наявності обставин, які мають істотне значення для збільшення частки ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності подружжя, дійшов правильного висновку про визнання права власності ОСОБА_1 на 1/3 частини квартири.

Суд першої інстанції задовольнив зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання за нею права власності на квартиру та припинення права власності на частку спірної квартири за ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що така вимога задоволена обгрунтовано та зазначає наступне.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, ОСОБА_2 посилалась на те, що спірна квартира є неподільною річчю, такою, яку неможливо поділити в натурі без втрати її цільового призначення, спільне володіння та користування майном для сторін є неможливим; відповідач має інше житло, а отже припинення права власності не завдасть істотної шкоди його інтересам.

У силу положень статтей 21, 24, 41 Конституції України, статтей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку співвласнику ОСОБА_1 припиненням його 1/3 частки у квартирі не буде завдано істотної шкоди, оскільки йому належить на праві власності частка в іншій квартирі АДРЕСА_7 . За частку у спірній квартирі йому суд визначив грошову компенсацію і проживання спільно з ОСОБА_2 після розірвання шлюбу у спірній однокімнатній квартирі є неможливим з урахуванням того, що сторони створили фактично нові сім`ї, судом також з`ясовано, що тривалий час ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі. З огляду на вищенаведене, слід прийти до висновку, що судом першої інстанції при припиненні частки у спільному майні дотримано вимог ст. 365 ЦК України, і з такими доводами погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того колегія суддів вважає, що запропонований варіант поділу майна ОСОБА_2 , є найбільш доцільним і обгрунтованими є доводи суду щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на автомобіль марки RENAULT KANGO, 1999 р.в. білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , вартість якого становить 74 198,94 грн, оскільки останній весь час користується цим автомобілем.

Суд провів правильний розрахунок компенсації грошових коштів на користь ОСОБА_1 та з урахуванням внесених на депозитний рахунок суду коштів ОСОБА_2 зобов`язав її оплатити на користь ОСОБА_1 117 659,34 грн.

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 17 лютого 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 липня 2020 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський