ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/819/1058/20 Доповідач Семиженко Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Базіль Л.В.,

Склярської І.В.,

секретар Давиденко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу адвоката Карнауха Володимира Вікторовича від імені ОСОБА_1 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області, ухваленого 27 квітня 2020 року під головуванням судді Подіновської Г.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в вимогою стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором станом на 17 жовтня 2019 року у розмірі 78416,38 гривні, яка складається з 15157,4 гривні заборгованості за кредитом, 2838,55 гривні заборгованості по сплаті процентів, 9253,72 гривні заборгованості по сплаті комісії, 51166,71 гривні штрафних санкцій, також просив відшкодувати витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 гривень.

В обґрунтування позову посилався на те, що 30 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № GP-4994038, за яким відповідачка отримала кредит у сумі 26922,73 гривні, позивачем на адресу відповідачки було направлено письмову вимогу (повідомлення) про погашення заборгованості за кредитом, свої зобов`язання за кредитним договором відповідачка не виконала.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 27 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість у сумі 74705,16 гривні, у відшкодування судового збору 1829,94 гривні, у задоволенні решти вимог позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Карнаух В.В. від імені ОСОБА_1 з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, в обґрунтування скарги покликався на те, що у відзиві ним було заявлено про застосування строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із його порушенням відповідно до ст. 257 ЦПК України, ОСОБА_1 здійснила останній платіж за вказаним у позові кредитним договором 22 квітня 2014 року, що підтверджується листом Акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» від 02 грудня 2014 року № 05/6477-1, даний факт також було встановлено рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 січня 2020 року у справі № 755/14466/19, тоді як позивач звернувся з позовом лише 28 жовтня 2019 року, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що останній платіж відповідачкою було здійснено 15 жовтня 2019 року у розмірі 163,47 гривні та відсутність підстав для застосування строку давності, оскільки ніяких добровільних платежів після 22 квітня 2014 року по кредитному договору відповідачка не здійснювала, сума у розмірі 163,47 гривні 17 вересня 2019 року була списана банком автоматично, до виписки позивач включив суму плати за вчинення виконавчого напису, який скасовано на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 січня 2020 року у справі № 755/14466/19, суми заборгованості та штрафних санкцій, зазначені у довідці про стан та історію заборгованості за кредитним договором є різними в порівнянні з випискою з рахунку ОСОБА_1 , письмову вимогу (повідомлення) № 444 від 28 серпня 2018 року про повернення кредитної заборгованості відповідачка не отримувала, підстави для стягнення неустойки та штрафу у сумі 51046,71 гривні відсутні, оскільки штраф є різновидом неустойки, нарахований за період з 13 листопада 2016 року до 13 листопада 2016 року поза межами строку спеціальної позовної давності в 12 місяців перед зверненням до суду, інший штраф у сумі 120 гривень за відправку повідомлень на уточнення реквізитів взагалі не передбачений умовами кредитування за кредитним договором, умова банку щодо стягнення комісії за користування кредитом у сумі 9253,72 гривні є несправедливою, нікчемною та такою, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», так як є платою за надання кредитних коштів, тому не підлягає стягненню відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2019 року у справі № 666/4957/15-ц.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судове засідання при апеляційному розгляді справи учасники справи не з`явилися, від ОСОБА_2 до суду надійшла заява про підтримку доводів апеляційної скарги та розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 30 серпня 2013 року між Акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № GP-4994038, за яким остання отримала кредит у розмірі 18158,53 гривні, під 15% річних, строком на 36 місяців, датою повернення останньої суми кредиту визначено 02 вересня 2016 року, правонаступником усіх прав та зобов`язань за вказаним кредитним договором є Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», за повідомленням № 05/6477-1 начальника Управління інформаційної підтримки та обслуговування ОСОБА_3 від 02 грудня 2014 року між Акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № GP-4994038 від 30 серпня 2013 року строком на 36 місяців, на суму 18158,53 гривні, до якої входить сума 3225,53 гривні оплати страхового свідоцтва у Приватного акціонерного товариства «УАСК Аска-Життя», грошові кошти у розмірі 14933 гривень було перераховано на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 , станом на 02 грудня 2014 року за вказаним кредитним договором існує прострочена заборгованість.

28 серпня 2018 року позивачем на адресу відповідачки було надіслано письмову вимогу (повідомлення) № 444 про погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 28603,34 гривні строком до 04 вересня 2018 року, 17 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було накладено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором № GP-4994038 від 30 серпня 2013 року за період з 11 жовтня 2017 року по 11 жовтня 2018 року у розмірі 28603,34 гривні з відповідними складовими, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 січня 2020 року ухвалено визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, за довідкою позивача відповідачка заборгувала за період з 02 травня 2014 року по 15 жовтня 2019 року за кредитом 14830,43 гривні, по сплаті процентів 2838,55 гривні, по сплаті комісії 9253,72 гривні, всього 26922,73 гривні, неустойка за період з 13 листопада 2016 року по 13 листопада 2016 року складає 120 гривень штрафу за відправку повідомлень на уточнення реквізитів, 51046,71 гривні штрафу за прострочення платежів від усієї суми простроченої заборгованості, вказаний вище виконавчий напис нотаріуса виконувався примусово до визнання його таким, що не підлягає виконанню, 10 лютого 2020 року представником відповідачки було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Стороною позивачки не заперечується факту, що нею було отримано вказаний у позові кредит, зобов`язання за кредитним договором вона у повному об`ємі не виконала.

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані умовами кредитного договору, загальними умовами договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, ст. ст. 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, за якими позивач надав відповідачці грошові кошти (кредит), а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти, проте не виконала такого обов`язку.

Згідно положень ст. ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, договір є обов`язковим для виконання сторонами, за ч. 1 ст. 530 цього кодексу у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно п.п. 6.2 п. 6 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів та/або комісії у терміни, що передбачені графіком платежів та/або іншим чином визначені відповідно до кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від простроченої суми за кожний випадок прострочення, а також за кожний місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахованої на останній день місячного строку, застосування штрафів, передбачених цим пунктом, здійснюється у другий день від дати прострочення, передбаченої графіком платежів, за ст. ст. 549, 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема обов`язок сплати неустойки.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною, отже умова договору між сторонами у справі щодо сплати позичальником комісії є нікчемною, відповідна вимога позову задоволенню не підлягає з цієї підстави.

За положеннями ст. ст. 256-258, 261, 266-267 ЦК України загальна позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, він становить три роки, до вимог про стягнення неустойки такий строк становить один рік, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ст. 253 цього Кодексу встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, у даному випадку відповідачка мала обов`язок сплачувати в погашення кредиту та процентів періодичні платежі, отже строк позовної давності належить обраховувати щодо кожного з платежів, за ст. 264 перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, після переривання перебіг позовної давності починається заново, час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Останній раз відповідачка здійснила платіж за вказаним у позові кредитним договором 22 квітня 2014 року, наступний мала внести 02 травня 2014 року, прете не виконала такого обов`язку, з 03 травня 2014 року почав свій відлік строк давності щодо даного платежу, останній платіж за договором повинна була сплатити 02 вересня 2016 року, не виконала такого обов`язку, з 03 вересня 2016 року розпочав відлік строк позовної давності щодо сум за кредитним договором в цілому, закінчився він 02 вересня 2019 року, з позовом до суду позивач звернувся тільки 25 жовтня 2019 року, з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною відповідачки, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що останній платіж відповідачкою було здійснено 15 жовтня 2019 року у розмірі 163,47 гривні, оскільки він був проведений без участі та волі відповідачки та не є фактом визнанням нею свого боргу, який би переривав перебіг позовної давності.

У відповідності до висновку Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 проценти на суму кредиту можуть бути нараховані лише в межах строку кредитування, ст. 611 ЦК України та умовами договору між сторонами передбачено відповідальність позичальника за порушення зобов`язання у вигляді сплати штрафу та пені, проте позивачем на вимогу ст. ст. 12, 81 ЦПК України не було надано до суду обґрунтованого та відповідного умовам договору розрахунку належної до стягнення неустойки з врахуванням строку кредитування в межах строку позовної давності, передбачені законом підстави для задоволення даної позовної вимоги відсутні.

За приведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, скаргу слід задовольнити, рішення у справі скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з відшкодуванням витрат по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Карнауха Володимира Вікторовича від імені ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 27 квітня 2020 року скасувати.

Акціонерному товариству «Перший український міжнародний банк» у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 2881,5 гривні у відшкодування витрат по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, її повний текст буде складено 15 липня 2020 року і з цього дня протягом тридцяти днів на постанову може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Склярська