Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

22 червня 2020 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Смоляра О.А.

при секретарі Зарубі Н.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 Т ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення не нарахованої оплати за відпрацьований понаднормовий час та суміщення посад,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до наказу публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» №780-к від 03.06.2019 року він був звільнений з посади начальника відділу інкасації в Черкаській області Управління інкасації та перевезення валютних цінностей Департаменту технічної і фізичної безпеки банку на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Згідно з посадовими інструкціями начальника регіонального підрозділу інкасації управління інкасації та перевезення валютних цінностей від 06.01.2014 р. та 08.11.2017 р. на позивача покладені всі обов`язки начальника регіонального підрозділу інкасації управління інкасації та перевезення валютних цінностей Департаменту технічної і фізичної безпеки банку. Однак як підтверджується подорожніми листами, з серпня 2010 р. по березень 2019 р. позивач також виконував обов`язки інкасатора-водія автотранспортних засобів, що підтверджується подорожніми листами щодо керування інкасаторським автомобілем. Також позивач з 2016 р. по 2019 р. має 66,5 наднормативних днів роботи з нормативною тривалістю робочого часу 8 годин. Позивач неодноразово звертався до керівництва ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк з вимогами про стягнення грошових коштів за роботу на суміщенні посад та за наднормові роботи, що підтверджується перепискою, проте всі вони залишились без виконання, а тому позивач був змушений звернутися з даним позовом до суду та просить суд стягнути з відповідача на його користь не нараховану оплату за відпрацьований понаднормовий час у розмірі 43 234,31 грн., заробітну плату за час роботи за суміщенням посад у розмірі 634 156,00 грн. Також позивач вважає, що до стягнутих на його користь сум застосовується ставка єдиного внеску, яка є чинною на дату їх нарахування, тобто 22%, а тому просить суд зобов`язати відповідача нарахувати за період з серпня 2010 р. по березень 2019 р. (включно) та сплатити цю суму на відповідний рахунок органу доходів і зборів за місцем обліку.

Відповідно до ухвали суду від 19.09.2019 року про відкриття провадження, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу надано п`ятнадцятиденний термін з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

28.10.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказав, що як вбачається із посадових інструкцій ОСОБА_1 , він зобов`язаний здійснювати керівництво регіональним підрозділом інкасації Головного управління інкасації та перевезення валютних цінностей Операційного департаменту банку та у разі наявності, територіально-віддаленими маршрутами інкасації, планувати, організовувати, а також забезпечувати виконання планів та завдань Регіонального підрозділу та виконання інших завдань керівництва. Позивач не надає суду подорожніх листів з серпня 2010 року по березень 2019 року, на які він посилається у позовній заяві, тобто не надає суду доказів, які б підтвердили виконання ним роботи за відпрацьований понаднормовий час. Також позивачем не надано жодного доказу, який би підтвердив виконання ним додаткової роботи за іншою професією (посадою), або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи. Тим більше Банк у період з 05.05.2011 по 06.06.2019 роки надає накази про переведення його у зв`язку із перейменуванням підрозділу, а не у зв`язку із виконанням додаткової роботи за іншою професією. Також представник відповідача зазначив, що комп`ютери працівників банку містять спеціальну програму, яка дає можливість дізнатися про всю інформацію щодо робочого часу, нарахування, отримання та виплати заробітної плати, тобто позивач мав доступ до цієї інформації, проте подав даний позов до суду тільки у період звільнення, в період своєї роботи позивач до банку з листами щодо недонарахування заробітної плати не звертався, а тому вважає даний позов безпідставним та необґрунтованим та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

28.11.2019 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій він не погоджується з доводами, викладеними стороною відповідача у відзиві на позовну заяву, вважає їх необґрунтованими та зазначив, що обов`язки начальника регіонального підрозділу інкасації зводяться до організації роботи відділу, контролю за його діяльністю, виконання встановлених планів, контролю за рівнем обслуговування клієнтів та залучення нових, проте жодна з двох посадових інструкцій не містить обов`язку начальника регіонального підрозділу інкасації на постійній основі виконувати поряд зі своїми ще й обов`язки інкасатора-водія. Питання про наявність у нього понаднормативних днів роботи у вихідні та святкові дні ставив ще в 2014 році, що підтверджується електронним листуванням з керівництвом банку від 23.07.2014 року та 02.12.2014 року, а також в травні 2018 року він звертався до відповідача з питанням про не включення до його заробітної плати доплати за виконання функції суміщення посад інкасатора водія та наявності наднормативних днів роботи за нормативною тривалістю робочого часу 8 годин.

06.12.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому вказав, що позивач як до позовної заяви, так і до відповіді не відзив не надає суду подорожніх листів з серпня 2010 по березень 2019 року, не надав також суду інші докази, що підтверджують виконання позивачем роботи в понаднормований час та роботи за суміщенням посад. Надана позивачем електронна переписка не підтверджує виконання ним роботи за суміщенням, оскільки в ній міститься перелік питань, що цікавить позивача, але не містить відповіді, та адресувалась спеціалістам у відділах, а не керівникам підрозділів, а переписка від 13.05.2018 року містить юридичну консультацію щодо понять суміщення посади та наднормовану роботу з посиланням на нормативно-правові акти.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву та просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив та вважає, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а також пояснила, що позивачем не надано суду жодного належного доказу, а саме наказу ПАТ «Промінвестбанку», що він виконував роботу в понаднормований час та додаткову роботу за іншою посадою, або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи.

Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до наказу публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» №780-к від 03.06.2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу інкасації в Черкаській області Управління інкасації та перевезення валютних цінностей Департаменту технічної і фізичної безпеки банку на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників.

При звільненні позивача з посади начальника відділу були визначенні наступні виплати: вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку, ст.44 КЗпП України та грошова компенсація за невикористанні дні, а саме щорічна основна відпустка 117 к.д. та щорічна додаткова відпустка 2 к.д.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача ненарахованої оплати за відпрацьований понаднормовий час, то суд виходить з наступного.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Згідно ст.62 КЗпП України надурочні роботи, як правило, не допускаються. Надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня. Власник або уповноважений ним орган може застосовувати надурочні роботи лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством, із дотриманням вимог ст.ст.64, 65 КЗпП України.

Оплата роботи в надурочний час регулюється ст.106 КЗпП України, згідно якої за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті.

Доводи позивача про те, що згідно обліку годин переробіток становить 533 годин роботи, що в грошовому еквіваленті складає 43 234,31 грн., крім його пояснень, ніякими об`єктивними доказами не підтверджені.

Посилання позивача на електрону переписку з працівниками банку від 23.07.2014 року та 02.12.2014 року не може братись судом до уваги, адже вона не підтверджує виконання ним роботи у вихідні та святкові дні, вона не містить будь-якої відповіді на задані ним питання, та адресувалась не керівникам підрозділів банку.

Також позивачем в позовній заяві було пред`явлено вимогу до відповідача про стягнення з останнього на його користь заробітної плати за час роботи за суміщенням посад у розмірі 634 156,00 грн.

Відповідно до частини другої ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Структуру заробітної плати згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» складає основна, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Відповідно до ст. 105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

В Інструкції щодо застосування постанови Ради Міністрів СРСР від 4 грудня 1981 року №1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» (далі - Постанова №1145) від 14 травня 1982 року №53-ВЛ (далі - Інструкція №53) передбачено порядок та умови: суміщення професій (посад), розширення зон обслуговування або збільшення обсягів виконуваних робіт, виконання поряд зі своєю основною роботою обов`язків тимчасово відсутніх працівників.

Суміщення професій (посад) - виконання працівником поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою). Суміщувана посада обов`язково має бути у штатному розписі і бути вакантною (наприклад, у разі звільнення когось із працівників чи введення до штатного розпису нової посади).

Виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи передбачає заміну працівника, відсутнього у зв`язку з хворобою, відпусткою, відрядженням та з інших причин, коли відповідно до чинного законодавства за ним зберігається робоче місце (посада).

Постановою №1145 передбачено, що суміщення професій (посад) допускається за згодою працівника протягом встановленої законодавством тривалості робочого дня (робочої зміни), якщо це економічно вигідно і не призводить до погіршення якості продукції, виконуваних робіт, обслуговування населення. Отже, суміщення професій (посад) допускається в тих випадках, коли працівник має достатню кваліфікацію для забезпечення якісного виконання як основної, так і суміщуваної (додаткової) роботи.

Розміри доплат за суміщення професій (посад), розширення зон обслуговування або збільшення обсягів виконуваних робіт оформлюються наказом (розпорядженням) адміністрації (абз.1 п.3 Інструкції №53) і встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі (ст.105 КЗпП). У наказі в обов`язковому порядку вказують назву професії (посади), за якою відбувається суміщення, та розмір доплати.

Тобто, виконання додаткової роботи, обов`язків за тимчасово відсутнього працівника оформлюється наказом підприємства, але позивачем не надано суду жодного доказу, який підтвердив би виконання ним додаткової роботи за іншою професією, або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи.

Як встановлено в судовому засіданні позивач з 2010 року, тобто майже 9 років не звертався до керівництва банку з вимогами про стягнення грошових коштів за роботу на суміщенні посад, не висловлював при цьому жодних заперечень щодо умов праці, в нього це питання виникло лише під час звільнення його з роботи, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Крім того, за клопотанням позивача в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_5 , який пояснив суду, що він працював в ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» з 1994 року, спочатку завідувачем господарством, а з 2007 року по 2019 рік працював інкасатором, з 2010 року перебував в підпорядкуванні ОСОБА_1 , який входив до бригади інкасаторів. ОСОБА_1 виконував обов`язки водія в ті періоди, коли водій був відсутній. Також пояснив суду, що коли працівники банку отримували надбавки до основної заробітної плати, то по розрахунковим листам можливо було побачити скільки саме була основна заробітна плата а скільки надбавка, проте чи отримував ОСОБА_1 надбавки за роботу та саме за який час сказати не може.

Таким чином позивачем не доведено факту роботи в надурочний час, вихідні, святкові та неробочі дні, а також факту його роботи за суміщенням на посаді інкасатора-водія автотранспортних засобів, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Що стосується нарахування та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на відповідний рахунок органу доходів і зборів за місцем обліку, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є зокрема роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності. виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами, утому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств,установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

За частинами 2, 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких проводиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники, зазначені у пункті 1 частини першої стаття 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобовязані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

На ПАТ «Акціонерній комерційний промислово-інвестиційний банк», як роботодавця покладено обов`язок по сплаті єдиного соціального внеску, а правом звернення з вимогою про стягнення цих внесків наділені органи доходів і зборів відповідно до п. 7 ч. 1 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Разом з цим, право на стягнення заборгованості по загальнообов`язковому платежу зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивачу не належить та позивач не має права звертатися до суду в інтересах податкового органу.

Таким чином, суд вважає, що відсутність у позивача права на звернення з вищевказаними вимогами позову, є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Оскільки у задоволенні позову слід відмовити відмовити в повному обсязі, а позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішенням, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено та підписано 30.06.2020 року.

Суддя: О. А. Смоляр