Справа № 646/761/20
№ провадження 2/646/1082/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.07.2020 м.Харків
Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Янцовської Т.М.,
з участю секретаря Нижегородової А.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Червонозаводського районного суду м. Харкова цивільну справу № 646/761/20 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Харківський коксовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.02.2020 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 06.02.2020 р. задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано у відповідача ПАТ «Харківський коксовий завод» довідку про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачкою.
Проте, вказана вище ухвала до теперішнього часу відповідачем не виконана, витребувані судом докази, які необхідні для вирішення спору, не подані.
У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався.
Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.
Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Ухвалою суду від 09.07.2020 р. призначено провести заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.
Встановлено, що відповідно до трудової книжки БТ № 3850407 позивачка перебувала в трудових відносинах з ПАТ «Харківський коксовий завод» з 19.05.2003 р., звільнилась 01.10.2019 р. за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.
З розрахункового листка за серпень 2019 р. вбачається наявність боргу відповідача ПАТ «Харківський коксовий завод» перед позивачкою по заробітній платі за травень 7016,56 гривень, червень 8834,69 гривень, липень 5150,60 гривень.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Згідно зі ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
На підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі з боку відповідача позивачкою надано розрахунковий лист за серпень 2019 р., згідно якого заборгованість відповідача ПАТ «Харківський коксовий завод» перед позивачкою складає за травень 7016,56 гривень, червень 8834,69 гривень, липень 5150,60 гривень. Саме визначений розмір заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Нарахування заробітної плати за серпень 2019 р. у розмірі 8820,26 гривень не свідчить про наявність її заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості по заробітній платі за вересень-жовтень 2019 р.
Суд вважає, що зазначений розрахунок не є належним та допустимим доказом підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачкою по заробітній платі, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Підтвердженням суми наявності заборгованості по заробітній платі може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до п. п. 2.1, 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Наказом Держкомстату України від 05.12.2008 р. № 489 затверджено та введено в дію типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій:
№ П-1 «Наказ (розпорядження) про прийняття на роботу».
№ П-3 «Наказ (розпорядження) про надання відпустки».
№ П-4 «Наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту)».
№ П-5 «Табель обліку використання робочого часу».
№ П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника».
№ П-7 «Розрахунково-платіжна відомість (зведена)».
Суд критично ставиться до наданого позивачкою табелю обліку робочого часу за вересень 2019 р., оскільки він не відображає порядок обчислення заробітної плати, кількість невикористаних позивачкою календарних днів щорічних відпусток в період її роботи на підприємстві. Взагалі, вищезазначений табель обліку робочого часу не містить відомості щодо повноважень особи, яка їх підписала та підпис такої особи не завірений печаткою. Крім того, табель є підставою для нарахування працівникам заробітної плати, допомоги по тимчасовій непрацездатності, сум за період щорічних відпусток, інших виплат, але не може бути врахований як доказ наявності заборгованості по заробітній платі.
Між тим, будь-яких доказів щодо обліку робочого часу за жовтень 2019 р. позивачкою не надано, як не надано і іншого будь-якого належно оформленого документу щодо наявності заборгованості по заробітній платі за виконану нею роботу, кількість відпрацьованих днів, годин у зазначений період.
Разом з тим, відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.
Частинами 6, 7 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Підстави для звільнення позивача від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, відсутні.
Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Позивачкою на підтвердження витрат на правову допомогу надано договір б/н від 13.11.2019 р. про надання правової допомоги, акт приймання-передачі послуг від 31.01.2020 р., детальний опис робіт виконаних адвокатом від 31.01.2020 р.
Так, відповідно до п.п.1.1 договору б/н від 13.11.2019 р. про надання правової допомоги клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу: підготовка позовної заяви до суду про стягнення з ПРАТ «Харківський коксовий завод» заборгованості по заробітній платі, представництво інтересів замовника в суді першої інстанції про стягнення боргу по заробітній платі, представництво інтересів замовника у суді апеляційної інстанції (у випадку подачі апеляційної скарги), отримання рішення суду, що набрало законної сили та виконавчого листа. П.п. 4.1, 4.2 зазначеного договору передбачає, що сторони домовилися про наступний порядок оплати вартості наданих юридичних послуг, а саме 10 000 (десять тисяч) гривень клієнт сплачує адвокатському об`єднанню протягом 2 (двох) днів від дати набутої законної сили винесеного Червонозаводським районним судом м. Харкова рішення по суті. За результатами надання юридичної допомоги складається акт приймання-передачі послуг, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським бюро юридичної допомоги і її вартість.
Але всупереч вимогам договору, укладеному між позивачкою та захисником 13.11.2019 р., акт приймання-передачі послуг від 31.01.2020 р. не містить вартості наданої адвокатським бюро юридичної допомоги, що унеможливлює стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу, оскільки останньою не підтверджено здійснення нею витрат на правову допомогу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 94, 115, 233 КЗпП України, ст. ст. 12, 13, 259, 263-265, 280-282, 284 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Харківський коксовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.
Стягнути з ПАТ «Харківський коксовий завод» судовий збір у в розмірі 932,00 гривень.
В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Повний текст рішення складений 09.07.2020 р.
Суддя: Т.М. Янцовська