Ухвала

30 червня 2020 року

м. Київ

справа № 752/17532/19

провадження № 61-9217ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з даним позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому просила суд стягнути з відповідача 140 413,21 грн матеріальної шкоди, заподіяної під час дорожньо-транспортної пригоди, а також сплачений судовий збір в розмірі 1 411,57 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року зазначена цивільна справа передана до Солом`янського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказувала, що 04 травня 2019 року о 14.30 годині на перехресті вул. О. Теліги та пр. Перемоги в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Porsche Macan», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, та автомобіля марки «Toyota Rav-4», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , і який належить позивачу на праві власності. Зазначені автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 червня 2019 року відповідача ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, накладено штраф в розмірі 340,00 грн.

Згідно із листом вих. №3 від 15 липня 2019 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування за вищезазначеним страховим випадком в розмірі 99 000,00 грн, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВ №АМ /6792815 , строк дії якого з 22 жовтня 2018 року по 21 жовтня 2019 року.

17 липня 2019 року зазначена сума зарахована на розрахунковий рахунок позивача відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 18 липня 2019 року. Отже, страхова компанія виконала свої зобов`язання в розмірі, встановленому страховим полісом - 100 000,00 грн з вирахуванням франшизи - 1%.

Однак, відновлювальний ремонт з урахуванням витратних матеріалів, запасних частин та робіт склав 238 413,21 грн з урахуванням ПДВ, що підтверджується актами виконаних робіт №61909 від 30 червня 2019 року, №61917 від 30 липня 2019 року та №61918 від 30 червня 2019 року ТОВ «Саміт Моторз Україна».

Не відшкодованою залишилася частина заподіяної шкоди, яка становить різницю між загальною вартістю відновлювального ремонту автомобіля 238 413,21 грн та виплаченим страховим відшкодуванням - 99 000,00 грн і становить 139 413,21 грн. Посилаючись на частину першу статті 1194 ЦК України позивач вважає, що така різниця між фактичним розміром заподіяної шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) має бути стягнута з відповідача на її користь.

Крім того, у зв`язку із вищезазначеною ДТП були понесені додаткові витрати на послуги евакуатора для доставки пошкодженого автомобіля з місця ДТП до авторизованої станції технічного обслуговування в сумі 1000,00 грн згідно із квитанцією №1581878.

Таким чином, посилаючись на ст.1192 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 140 413,21 грн матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 травня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

У червні 2020 року до Верховного Суду представник ОСОБА_1 адвокат Погорілий О. В. подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини третьої статті3 Цивільного процесуального кодексуУкраїни провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною першою статті 394 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено те, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, стабілізувати цивільні правовідносини.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 140 413,21 грн, тобто суму, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).

Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, відноситься до категорії малозначних.

Верховний Суд, враховуючи ціну позову та доводи заявника, викладені у касаційній скарзі, які фактично зводяться до незгоди з висновками судів, зробленими за результатами оцінки доказів, та необхідності переоцінки доказів, що згідно статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції, з такими твердженнями заявника не погоджується і вважає їх необґрунтованими.

Випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко