Єдиний номер справи 489/7130/15-ц Головуючий по 1 інстанції Спінчевська Н.А.
Провадження 22-ц/812/941/20 Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.

П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

15 липня 2020р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання Гавор В.Б.,

за участі: представника відповідачів ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2016р.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановила:

В жовтні 2015 року ПАТ «Кредобанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 31 липня 2014 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 28Ф-2014 (далі Договір), за умовами якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у сумі 173 000 грн. на строк до 30 липня 2024 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами передбаченими цим договором.

Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою згідно договору поруки, укладеного цього ж дня між Банком та ОСОБА_2 .

У зв`язку із тим, що позичальник свої зобов`язання за Договором не виконує, кредит в порядку і строки, передбачені договором, не повертає, відсотки за користування кредитом не сплачує, у нього виникла заборгованість яка станом на 17 червня 2015 року складає 22 561,14 грн.

Посилаючись на вказані обставини, а також на п.п.1.1, п.2.1, п.2.4,п.3.15,п.4.1,п.4.9, п.4.10 Договору позивач просив достроково у солідарному порядку стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість у розмірі 194 279,55 грн. з яких: 172 617,44 грн. сума кредиту, що підлягає поверненню; 18 173,42 грн. прострочені відсотки за користування кредитом; 3488,69 грн. пеня по простроченій заборгованості нарахована за період з 02 вересня 2014 року по 17 червня 2015 року включно.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2016року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № 28Ф-2014 від 31 липня 2014 року в сумі 194279,55 грн., яка складається з: 172617,44 грн. заборгованості за кредитом, 18173,42 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 3488,69 грн. пені. А також стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредобанк» 2914,19 грн. судового збору у рівних частках, а саме по 1457,10 грн. з кожного з відповідачів.

Ухвалою цього ж суду від 21 лютого 2019 року до участі у справі залучено Товариств з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у якості правонаступника ПАТ «Кредобанк».

В апеляційній скарзі представник відповідачів, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив рішення суду в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити позивачу в позові.

Позивач, в поданому відзиві на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним і обґрунтованим..

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 липня 2014 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 28Ф-2014, за умовами якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у сумі 173 000 грн. на строк до 30 липня 2024 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, передбаченими цим договором.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені цим договором (2.1, 3.19) та/або додатками до нього.

Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами рівними сумами по 3435 грн. протягом усього строку кредитування (п.2.1), не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, згідно графіку погашення, шляхом внесення коштів на поточний рахунок вказаний в п.3.19 цього договору.

У п.4.9 кредитного договору зазначено, що Банк у випадках, передбачених п.2.9 цього договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Позичальник зобов`язаний протягом 30 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги Банку достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором (п.4.10).

31 липня 2014 року ПАТ «Кредобанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір поруки № 28Ф-2014/S-1, відповідно до п.1 якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати відсотків та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойки) за кредитним договором № 28Ф-2014 від 31 липня 2014 року.

Згідно з п. 2 цього договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

ОСОБА_3 не виконував належним чином умов кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості.

За розрахунком Банка станом на 17 червня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 22 561,14 грн. ( 4 387,72 грн. прострочена заборгованість по поверненню кредиту, 18173,42 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом).

При цьому, в позові ПАТ «Кредобанк», посилаючись на невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, просив достроково стягнути з останнього загальну суму заборгованості за кредитом у сумі 172 617,44 грн., прострочені відсотки за користування кредитом у сумі 18 173,42 грн. та пеню по простроченій заборгованості нарахована за період з 02 вересня 2014 року по 17 червня 2015 року включно у сумі 3488,69 грн., а всього 194 279,55 грн.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_3 в силу ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно до положень ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції станом на момент ухвалення рішення судом першої інстанції) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з пунктом 4 договору поруки останній набрав чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов`язань по кредитному договору №28Ф-2014 від 31 липня 2014р.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Отже, умови договору поруки про його дію до повного виконання сторонами зобов`язань по кредитному договору, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Позивач реалізував право на пред`явлення вимоги до поручителя шляхом подання позову до суду 22 жовтня 2015 року.

Відповідно до п. 4.1. кредитного договору повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами рівними сумами по 3435 грн. протягом усього строку кредитування (п.2.1), не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, згідно графіку погашення, шляхом внесення коштів на поточний рахунок вказаний в п.3.19 цього договору.

Отже, сторони кредитного договору встановили, що основне зобов`язання позичальник виконує шляхом виконання окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів за цим договором.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Тому за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання.

Саме така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року по справі №523/8249/14-ц.

Отже, з поручителя ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість за кредитом, нарахована з 01 квітня 2015 року у сумі 169 674,91 грн., заборгованість за процентами, нарахована з 01 квітня 2015 року по 17 червня 2015 року, у сумі 9036,21 грн. та пеня, нарахована з 01 квітня 2015 року по 17 червня 2015 року, у сумі 1627,01 грн.

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2016р. змінити, виклавши його резолютивну частину в такій редакції:

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованість за кредитним договором № 28Ф-2014 від 31 липня 2014 року в сумі 180338,13 грн., яка складається з: 169674,91 грн. заборгованості за кредитом, 9036,21 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом та 1627,01 грн. пені.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованість за кредитним договором № 28Ф-2014 від 31 липня 2014 року в сумі 13941,42 грн., яка складається з: 2942,53 грн. заборгованості за кредитом, 9137,21 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом та 1861,68 грн. пені.

Стягнути судовий збір на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» з ОСОБА_3 у сумі 1457,10 грн. та з ОСОБА_2 у сумі 1008,43 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 15 липня 2020р.

Головуючий: Судді: