Справа № 939/2141/19
РІШЕННЯ

Іменем України

01 липня 2020 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої - судді Міланіч А.М.

при секретарі - Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та криницею,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 16 травня 1994 року було затверджено укладену між ним /позивачем/ та відповідачкою мирову угоду, за якою вони, як бувше подружжя, дійшли згоди щодо розподілу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та визначили порядок користування земельною ділянкою, закріпленою за цим будинком. Так, за умовами даної мирової угоди сторони, зокрема, домовились, що колодязь, розташований за зазначеною адресою залишається у їх спільному користуванні, відповідачці виділяється у користування 375 кв.м. земельної ділянки, закріпленої за вказаним будинком, з яких 8 кв.м. залишається у спільному користуванні з ним /позивачем/ для підходу до своїх частин будинку, а йому /позивачу/ виділяється 519 кв.м. цієї земельної ділянки. Однак відповідачка не виконує умови мирової угоди та чинить йому /позивачу/ перешкоди у користуванні належною йому частиною вказаної земельної ділянки, загородила парканом доступ до зазначеної криниці, яка розташована на належній ОСОБА_2 частині земельної ділянки, замість належних йому 519 кв.м. земельної ділянки фактично він користується 440 кв.м. цієї земельної ділянки.

Оскільки у позасудовому порядку вирішити з відповідачкою виниклий між ними спір щодо користування зазначеними криницею та земельною ділянкою не вдалося, то просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у користуванні належною йому частиною земельної ділянки, площею 79 кв.м., та надати доступ до криниці.

30 жовтня 2019 року відповідачка подала відзив на позов, яким вважала позов безпідставним та просила у його задоволенні відмовити.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3 позов підтримали та викладене підтвердили.

Відповідачка та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали, щодо його задоволення заперечували, суду пояснили, що на виконання укладеної 16 травня 1994 року з позивачем мирової угоди вона /відповідачка/ з чоловіком почала облаштовувати паркан, який мав розділити, з урахуванням умов мирової угоди, земельну ділянку по АДРЕСА_1 , при цьому конфігурацію огорожі обирав ОСОБА_1 , всі роботи проводились за узгодженням з останнім. Так, після зведення паркану, ОСОБА_1 було залишено прохід до криниці, яка за мировою угодою перебуває у їх з позивачем спільному користуванні та яка знаходиться на її /відповідачки/ частині земельної ділянки. Після проведеного розподілу будинку та земельної ділянки позивач проживав у м.Києві, а коли приїздив до смт Клавдієво-Тарасове, то, коли йому було потрібно, вільно користувався зазначеною криницею, однак більше 20-ти років тому він сам загородив свій прохід до криниці щоб ніхто не мав доступу до його території. З 1997 року позивач не користувався криницею і до цього часу жодних претензій ні стосовно користування криницею, ані земельною ділянкою, їй / ОСОБА_2 / не пред`являв.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 16 травня 1994 року було затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , щодо розподілу останніми, як бувшим подружжям, житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та визначення порядку користування земельною ділянкою, закріпленою за цим будинком. Так, умовами зазначеної мирової угоди, сторони, зокрема, погодили, що за ОСОБА_2 визнається право власності на 44/100 частин, а за ОСОБА_1 - на 56/100 частин зазначеного жилого будинку, по Ѕ частині за кожним сараю-гаража «Б»; колодязь №1, убиральня В, зливна яма № 6 і огорожа залишаються в їх /позивача та відповідачки/ спільному користуванні; відповідачці виділяється в користування закріплена за вказаним будинком земельна ділянка, площею 375 кв.м., з яких 8 кв. м. залишається у спільному користуванні з ОСОБА_1 для підходу до своїх частин будинку, а решта знаходиться під двором та належними їй частинами будинку і сараю-гаража; ОСОБА_1 виділяється в користування закріплена за зазначеним будинком земельна ділянка, площею 519 кв.м., під двором зі сторони АДРЕСА_2 , під належними йому частинами будинку на 1-му поверсі та сараю-гаража, 7 кв.м. під прохід до частини ділянки, площею 133 кв.м. в кутку ділянки біля ділянки НОМЕР_1 та 8 кв.м. залишається в спільному користуванні з ОСОБА_2 /а.с. 4-6/.

Згідно акту депутата Клавдієво-Тарасівської селищної ради від 18 грудня 2019 року щодо обстеження умов проживання та користування співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельними ділянками, що розташовані за вказаною адресою, частини прибудинкової земельної ділянки останніх розділені огорожею сіткою-рябицею висотою 1,5 метри, що проходить між сараєм та житловим будинком у бік частини ділянки ОСОБА_2 , зі сторони частини земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 , по всій довжині огорожі зростає багаторічний дикий виноград, який повністю обвив всю огорожу; зі сторони ОСОБА_1 під огорожу та в бік вул. І.Франка висипана бита цегла висотою 30 см, по ширині до 1 метра і на ній росте малина, висотою до 1,2 м. У місці, де викладена бита цегла, був прохід ОСОБА_2 до вул. І.Франка та для обслуговування частини її будівлі з вікном. Цим же проходом користувався ОСОБА_1 під час будівництва зі своєї сторони прибудови до будинку протягом 1997-2000 років і коли він користувався криницею. Вказаний прохід був ліквідований ОСОБА_1 у 2000-2001 роках /а.с. 54/.

Як зазначила відповідачка в судовому засіданні та що також підтвердили своїми показами свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , після визначення умов розподілу вищевказаних будинку та земельної ділянки, відповідачкою, за згодою з позивачем, було зведено між її та позивача земельними ділянками паркан із сітки, причому позивач сам показував, де такий паркан встановити, і у цьому паркані було зроблено хвіртку, яка слугувала проходом позивача до спірної криниці. Деякий час позивач ходив, вільно користувався криницею, набирав воду, відповідачка жодних перешкод йому в цьому не чинила, а десь на початку 2000 року позивач сам заборонив ходити цим проходом, задраїв хвіртку, посадив зі своєї сторони виноград, який згодом цю хвіртку заплів, накидав каміння, і зараз там росте малина, проходу немає. Криницею та належною позивачу частиною зазначеної земельної ділянки відповідачка ніколи не перешкоджала користуватися.

При цьому суд не приймає до уваги акт депутата Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області від 12 грудня 2018 року, на який посилається позивач та згідно якого було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 загородила парканом прохід до спірної криниці, оскільки даний акт складений на підставі показів сусідів, з яких допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 спростував дану обставину, а ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні взагалі не допитувались.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем суду не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні належною йому /позивачу/ частиною земельної ділянки площею 79 кв.м. за вищевказаною адресою, а також обмежила доступ до зазначеної криниці, за встановленими в процесі розгляду справи доказами, позивач приблизно на початку 2000 року сам закрив прохід до цієї криниці, то підстав для задоволення позову суд не вбачає, у зв`язку з чим вважає необхідним у задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. 391 ЦК України, ст. 10-13,259,263-265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та криницею відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області.

Повне рішення суду складено 16 липня 2020 року

Головуючий-суддяА.Міланіч