Справа № 183/1132/20
№ 2/183/2182/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2020 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
секретаря судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,
25 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,0507 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка знаходяться на території АДРЕСА_2 .
За життя, 21 листопада 2013 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за № 1271, відповідно до якого земельну ділянку, що належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія 1-ДП № 124538, виданого 27 травня 2002 року Новомосковською районною державною адміністрацією, яка розташована на території АДРЕСА_2 заповів їй - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та належну йому частку квартири АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У визначений законом строк вона звернулася до приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бака А.В. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька, а після спливу шестимісячного строку з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але, постановою нотаріуса від 25 жовтня 2019 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з тих підстав, що оригінал Державного акту на спірну земельну ділянку було втрачено, а засвідчена копія Державного акту на право власності на землю була надана Новомосковським відділом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області без раніше зроблених виправлень в прізвищі та по батькові власника спадкодавця, у зв`язку з чим з цих підстав позивачу рекомендовано було звернутись з даним позовом до суду.
В зв`язку з наведеним, в позовній заяві позивач ОСОБА_1 просила суд:
Ухвалою суду від 27 лютого 2020 року відкрите провадження у справі.
18 травня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненою позовною заявою до Територіальної громади Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.
Ухвалою суду від 18 травня 2020 року зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Баку О.В. надати належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
23 червня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернулася до суду з уточненою позовною заявою до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.
Ухвалою суду від 02 липня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника, остання просила розглядати справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі, просила суд задовольнити вимоги, у разі повторної неявки в судове засідання представника відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав.
Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Новомосковську Дніпропетровської області народилася (рос.) ОСОБА_1 , про що 13 лютого 1976 року зроблено запис за № 136. Її батьками зазначені: батько - (рос.) ОСОБА_7 та мати - (рос.) ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 13 лютого 1976 року.
Встановлено, що 19 вересня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_10 , про що 19 вересня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 392. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 присвоєне прізвище ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 від 19 вересня 2008 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 75 років, про що складено відповідний актовий запис №955 від 03 грудня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 04 грудня 2013року, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 60395004 від 02 червня 2020 року та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 37515142 від 30 травня 2014року.
Таким чином, позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За життя 21 листопада 2013 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за № 1271, відповідно до якого земельну ділянку, що належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія 1-ДП № 124538, виданого 27 травня 2002 року Новомосковською районною державною адміністрацією, яка розташована на території с. Піщанка АДРЕСА_2 ради заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та належну йому частку квартири АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується інформаційною довідкою № 37515170 від 30 травня 2014 року.
У визначений законом строк із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бака А.В. звернулися діти спадкодавця: позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та дружина померлого ОСОБА_2 , яка відмовилася від належної їй обов`язкової частки у праві спільної сумісної власності подружжя на користь своїх дітей, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 15/2014, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно матеріалів спадкової справи, позивач ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом Серія НОМЕР_4 , видане 16 березня 2016 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бакою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 616 на грошові вклади в Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» на суму 8700,20 грн., що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 43268274 від 16 березня 2016 року та інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 60395004 від 02 червня 2020 року.
Третя особа ОСОБА_3 (син померлого) в свою чергу, після смерті батька ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом Серія НОМЕР_5 , виданого 16 березня 2016 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бакою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 623 на грошові вклади в Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» на суму 8700,20 грн., що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 43273394 від 16 березня 2016 року та інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 60395004 від 02 червня 2020 року.
Проте, свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на земельну ділянку площею 0,0507 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка знаходяться на території АДРЕСА_2 позивач ОСОБА_1 не отримала, оскільки постановою приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бака А.В.від 25 жовтня 2019 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з тих підстав, що нею не надано оригіналу Державного акту на спірну земельну ділянку (який, як зазначає позивач, було втрачено), крім того з наданої копії Державного акту на право власності на землю неможливо було встановити факт належності спірної земельної ділянки померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , оскільки в державному акті власником земельної ділянки зазначено ОСОБА_4 .
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неоохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
На підставі ст. 1258 ЦК України, 1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Вимогами статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 2. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
На підставі статті 1270 ЦК України, 1. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
На підставі ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» з метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування судам надані такі роз`яснення:Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).
Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Відповідно до п.п.4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Згідно з абзацом 3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).
Відповідно до ст. 125 ЗК України України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України).
Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.
Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретну земельну ділянку не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х Земельного Кодексу України «Перехідні положення».
Відповідно до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «;Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно із статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка передана фізичним та юридичним особам шляхом безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно.
Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивачанемає та відповідно ст.16 ЦК України він обрав правильний спосіб захисту своїх порушених прав.
У зв`язку з наведеним, позовні вимоги підлягають задоволенню, за позивачем ОСОБА_1 належить визнати право власності на земельну ділянку площею 0,0507 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка знаходяться на території АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У відповідності до ст. 133 ЦПК України, 1. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 2. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 3. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу.
На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивача.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 6-10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.
Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 .
Учасники справи:
-позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;
-третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;
-третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складено 02 липня 2020 року.

Суддя Д.І. Городецький