Постанова

Іменем України

08 липня 2020 року

м. Київ

справа № 215/3404/17

провадження № 61-48854св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі -

ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що за період тривалої роботи підземним електрослюсарем у шкідливих умовах праці ним отримане професійні захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першого ступеня (пиловий бронхіт першого ступеня, емфізема легень першого ступеня) ЛН першого-другого ступенів, які відповідно до акта розслідування від 24 лютого 2010 року виникли з вини роботодавця.

Згідно з висновком Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК)

від 17 березня 2010 року вперше позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 20 %.

При повторному огляді МСЕК 04 жовтня 2016 року позивачу встановлено 30 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково.

Вважає, що виконуючи тривалий час роботи в умовах фізичного перевантаження йому не забезпечено безпечних умов праці у зв`язку з чим він втратив працездатність. Виходячи з характеру захворювань, позивач неодноразово знаходився на лікуванні, позивачу важко виконувати будь-яку роботу, він обмежений у спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв`язки.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з

ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь 345 600,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим ним професійного захворювання на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 24 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з

ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди без стягнення податків та обов`язкових платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що професійне захворювання позивача виникло саме під час його перебування у трудових відносинах з Виробничим об`єднанням по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (далі - ВО «Кривбасруда»), правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, тому відповідно до вимог статті 237-1 КЗпП України, відповідач, як правонаступник

ВО «Кривбасруда», зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Кривбасзалізрудком» задоволено. Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником ВО «Кривбасруда», тому відсутні правові підстави для відшкодування ним моральної шкоди позивачу.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У грудні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» є належним відповідачем у справі та правонаступником ВО «Кривбасруда», оскільки

ВО «Кривбасруда» змінило назву на Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», а отже, відповідальність перед позивачем за відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок трудових обов`язків, повинен нести саме відповідач. Крім того, у постанові апеляційного суду відсутнє будь-яке посилання на документи, які б підтверджували перехід разом із майновими правами та обов`язками також немайнових прав та обов`язків від ВО «Кривбасруда» до управління «Кривбасгідрозахист».

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду Червинської М. Є. від 28 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У лютому 2019 року від ПАТ «Кривбасзалізрудком» надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому заявник просить вказану касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

У лютому 2019 року від ОСОБА_1 на адресу суду надійшли письмові пояснення.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2020 року № 999/0/226-20 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу № 215/3404/17 (провадження № 61-48854св18) 13 квітня 2020 року призначено судді-доповідачеві Ступак О. В.

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2020 року зупинено касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 16 червня 2020 року поновлено касаційне провадження у справі та ухвалою від 16 червня 2020 року призначено справу до розгляду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

Із 10 жовтня 1990 року по 01 січня 1995 року, та з 01 січня 1995 року по 19 березня 1998 року позивач працював на шахтах «Першотравнева-1», «Першотравнева»

ВО «Кривбасруда» слюсарем з ремонту устаткування, підземним електрослюсарем.

Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання від 24 лютого 2010 року, ОСОБА_1 встановлені хронічні професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першого ступеня (пиловий бронхіт першого ступеня, емфізема легень першого ступеня) ЛН першого-другого ступенів.

Пунктом 17 акта № 1 розслідування хронічного професійного захворювання

від 24 лютого 2010 року причиною виникнення професійного захворювання позивача встановлено: праця у шкідливих умовах протягом більш ніж 28 років, із них: 7 років

5 місяців на підприємстві відповідача.

Згідно з висновком МСЕК від 17 березня 2010 року ОСОБА_1 первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 20 % безстроково.

04 жовтня 2016 року, згідно з висновком МСЕК, позивачу при повторному огляді, встановлено 30 % втрати працездатності та третя група інвалідності безстроково.

Також встановлено, що з 1975 року до складу ВО «Кривбасруда» входили 11 рудоуправлінь на правах структурних одиниць, серед них і рудоуправління Першотравневе.

Відповідно до наказів ВО «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349 та

від 01 листопада 1989 року № 423 із 01 жовтня 1989 року ліквідовані такі структурні підрозділи: рудоуправління Першотравневе, рудоуправління ім. Леніна, рудоуправління імені Комінтерна, рудоуправління ім. К. Лібкнехта, контору промзв`язку та створено у складі ВО «Кривбасруда», зокрема структурну одиницю шахту «Першотравнева-1».

Згідно з наказом ВО «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року № 169, із 01 січня

1995 року шахти «Першотравнева-1» та «Перштравнева-2» ліквідовано та створено у складі ВО «Кривбасруда» як структурну одиницю шахту «Першотравнева».

Відповідно до пункту 1 наказу ВО «Кривбасруда» від 05 січня 1998 року № 1,

із 01 січня 1998 року шахту «Першотравнева» як структурну одиницю ліквідовано та наказом від 20 січня 1998 року № 12 створено на її базі шахту «Першотравнева-Дренажна».

Наказом ВО «Кривбасруда» від 11 вересня 1998 року № 139 виключено зі складу структурних одиниць ВО «Кривбасруда», зокрема, шахти «Першотравнева-Дренажна» та «Першотравнева-Гигант»із моменту державної реєстрації Криворізького державного гірничорудного управління гідрозахисту.

Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 262 створено державне підприємство «Криворізьке державне гірничорудне управління гідрозахисту» («Кривбасгідрозахист») на базі державного майна шахт «Гігант-Дренажна» та «Першотравнева-Дренажна» - структурних підрозділів виробничого об`єднання «Кривбасруда», шляхом їх відокремлення. Призначено правонаступником всіх майнових прав та обов`язків реорганізованого виробничого об`єднання «Кривбасруда» управління «Кривбасгідрозахист» у відповідній частині майнових прав та обов`язків, означених розподільчим балансом.

Відповідно до розподільчого балансу станом на 01 липня 1998 року до державного підприємства «Кривбасгідрозахист» перейшла менша частина основних засобів та інших позаоборотних активів шахт рудоуправління Першотравневе, а також шахт: «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», «Першотравнева», «Першотравнева-Дренажна» виробничого об`єднання «Кривбасруда». Більша частина цих активів залишилася на балансі ВО «Кривбасруда» (зокрема, залишкова вартість активів, що залишилась ВО «Кривбасруда» за рядком 010 розподільчого балансу становить

537 396,00 крб, тоді як до управління «Кривбасгідрозахист» відійшло активів із залишковою вартістю лише 233 696,00 крб, що підтверджується актами приймання-передачі основних фондів та майна станом на 01 липня 1998 року.

Наказом Міністерства промислової політики України від 17 березня 2006 року № 104 призначено комісію з припинення діяльності державного підприємства «Кривабасгідрозахист» шляхом його ліквідації та зобов`язано державне підприємство «Кривбасшахтозакриття» прийняти на баланс до статутного фонду майно державного підприємства «Кривабасгідрозахист», яке залишиться після задоволення вимог кредиторів.

Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 ВО «Кривбасруда» перейменовано у державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктом 2 цього наказу правонаступником перейменованого ВО «Кривбасруда» призначене державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України

від 12 липня 1999 року № 248 та пункту 1 наказу Державної акціонерної компанії «Укррудпром» (далі - ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року № 347 Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації перетворено у Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром».

У пункті 3 наказу ДАК «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 вказано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків реорганізованого Державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 вказане дочірнє підприємство шляхом реорганізації перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків дочірнього підприємства.

Відповідно до пункту 1.1 розділу «Загальні положення» Статуту

ПАТ «Кривбасзалізрудком», що затверджений протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ «Кривбасзалізрудком» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та зареєстрованого 04 квітня 2011 року, ВАТ «Кривбасзалізрудком» змінив найменування на ПАТ «Кривбасзалізрудком» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Кривбасзалізрудком».

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив із того, що професійне захворювання позивача виникло саме під час його перебування у трудових відносинах із ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є

ПАТ «Кривбасзалізрудком», на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, тому відповідно до вимог статті 237-1 КЗпП України, відповідач, як правонаступник ВО «Кривбасруда», зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, що

ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником ВО «Кривбасруда», тому відсутні правові підстави для відшкодування ним моральної шкоди позивачу.

Проте із вказаним висновком апеляційного суду не можна погодитися з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 153 Кодексу законів про працю України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

У частині першій статті 37 Цивільного кодексу УРСР, у редакції чинній на момент перейменування ВО «Кривбасруда», передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні», у редакції, чинній на час перейменування ВО «Кривбасруда», підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу.

Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємних зобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами.

Згідно із частинами першою та шостою статті 34 Закону України «Про підприємства в Україні» ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду.

При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства.

У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5 (яке втратило чинність 25 серпня 2015 року), закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства із складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань.

Розподільчий баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц (провадження № 61-37529сво18).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Висновки апеляційного суду про те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником ВО «Кривбасруда», а тому не може нести відповідальність перед позивачем за порушення його трудових прав є помилковими, оскільки професійне захворювання позивача виникло під час перебування його у трудових відносинах із

ВО «Кривбасруда», на якого законодавством покладено обов`язок забезпечити безпечними і нешкідливими умовами праці, що був порушений роботодавцем та має наслідком втрату позивачем професійної працездатності і завдає позивачу страждань, а оскільки ВО «Кривбасруда»перейменовано у державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», яке у свою чергу перетворене у дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат»

ДАК «Укррудпром» та надалі перетворене у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», то відповідно правонаступником

ВО «Кривбасруда» є саме ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», яке і повинно нести обов`язок із відшкодування завданої позивачу моральної шкоди.

Крім того, посилання апеляційного суду на те, що саме управління «Кривбасгідрозахист» повинно відповідати перед позивачем також є помилковим, оскільки створення на базі окремих структурних підрозділів виробничого об`єднання «Кривбасруда» - шахт «Першторавнева-Дренажна» та «Гигант-Дренажна» - державного підприємства «Кривбасгідрозахист» відбулось вже після припинення трудових відносин позивача з виробничим об`єднанням «Кривбасруда», а розподільчим балансом від 01 липня 1998 року не було прямо передбачено перехід до ДП «Кривбасгідрозахист» обов`язку з відшкодування шкоди, завданої працівнику ушкодженням здоров`я під час перебування у трудових відносинах із

ВО «Кривбасруда».

Отже, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, оскільки позивачу заподіяна моральна шкода, яку роботодавець зобов`язаний відшкодувати в силу зазначених вище норм закону.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок стійкої втрати професійної працездатності, суд першої інстанції врахував обставини, які мають суттєве значення, зокрема ступінь втрати працездатності, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, наслідки, що наступили, а також дотримався засад розумності і справедливості.

Із зазначеного вбачається, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Таким чином, Верховний Суд на підставі статті 413 ЦПК України дійшов висновку про задоволення касаційної скарги та скасування рішення апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню,то з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд касаційної скарги у розмірі 199,76 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року скасувати, рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 24 квітня 2018 року залишити в силі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користьдержави судовий збір за розгляд касаційної скарги у розмірі 199,76 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко