КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/6822/2020 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Голуб С.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому просила змінити (збільшити) розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на її користь на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до виконавчого листа № 753/18295/13, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 30 травня 2013 року у розмірі 1 500 грн та визначити розмір стягуваних аліментів до 3 000 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що рішенням суду від 24 квітня 2014 року у справі № 753/18295/13 з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1 500 грн від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 жовтня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Однак, такий розмір аліментів на даний час не відповідає витратам, які вимагають утримання дочки, та є недостатнім для повноцінного розвитку дитини з огляду на її вік та повсякденні потреби. Відповідач, будучи адвокатом по професії, належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, в тому числі регулярно не надає матеріальну підтримку дитині та має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 67 993,23 грн. Дитина проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні, незважаючи на те, що вона має кредитні та боргові зобов`язання, які взяла на себе з метою придання житла, яке б відповідало потребам сім`ї. Відповідач же інших аліментних зобов`язань не має, є здоровим і працездатним, отримує значний дохід від здійснення адвокатської діяльності, має у власності декілька об`єктів нерухомості та заможних батьків, тому має можливість забезпечувати дитині матеріальну підтримку у вигляді аліментів у твердій грошовій сумі в збільшеному розмірі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 відповідно до виконавчого листа № 753/18295/13, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 30 травня 2013 року у розмірі 1 500 грн та визначено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 у розмірі 2 000 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права,та ухвалити нове рішення,яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, допустив порушення норм процесуального права щодо порядку його проголошення і строків апеляційного оскарження, а висновки суду не відповідають обставинам справи та суперечать його ж висновкам, які викладені в заочному рішенні від 12 грудня 2020 року, яке було скасовано за заявою відповідача. При визначенні розміру аліментів судом взято за основу розмір прожиткового мінімуму для дітей від 6 до 18 років, який станом на 1 січня 2020 року складає 2 218 грн, проте такий підхід є неправильним, оскільки законодавець закріпив в статті 182 СК України лише мінімальну межу розміру аліментів, а максимальна межа стягуваних судом аліментів чинним законодавством не обмежена. Безпідставно взявши до уваги лише прожитковий мінімум для дітей встановлений Законом України «Про державний бюджет України» суд взагалі нівелює приписи статті 192 СК України, яка закріплює підставу збільшення розміру аліментів у випадку покращення матеріального становища платника аліментів. Крім цього, суд фактично нівелює саме звернення до суду із позов про збільшення розміру аліментів, так як у випадку збільшення законодавцем мінімального розміру аліментів автоматично їх розмір перераховується на стадії виконавчого провадження без необхідності звернення до суду. Вирішуючи спір, суд першої інстанції також не в повній мірі з`ясував обставини справи, не перевірив доводи позивача щодо можливості відповідача сплачувати аліменти у розмірі 3 000 грн, належним чином не встановив обставини, що мають істотне значення, для визначення розміру аліментів в розумінні частини першої статті 192 СК України, тобто не встановив фактичні обставини справи. Зокрема, нею була надано низку доказів, що підтверджують ту обставину, що протягом останніх 5 років матеріальне становище відповідача значно покращилось, однак вказані докази взагалі не були взяті до уваги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Як на підставу своїх заперечень відповідач посилається на те, що на його повному утриманні перебуває дворічна дочка та дружина від іншого шлюбу, а також він допомагає батькам та меншому братові. Позивач образно порахувала його прибутки від здійснення адвокатської діяльності, не розуміючи специфіку роботи адвоката, розміру гонорарів та витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги. Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на належних доказах у справі, він не має можливості сплачувати бажану позивачем суму аліментів. При цьому позивач створює йому штучні перешкоди у вихованні і спілкуванні зі спільною дочкою та змінила картку для перерахунку аліментів.

Також відповідач подав до апеляційного суду заяву, в якій просив розглядати апеляційну скаргу ОСОБА_1 в позовному провадженні, утім справи про збільшення розміру аліментів підлягає розгляду судами в порядку позовного провадження в буд-якому випадку, тому колегія суддів відхиляє дану заяву ОСОБА_2 як необґрунтовану.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду від 28 травня 2020 року розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі рішення не відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 2 лютого 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2015 року у справі № 357/16339/14-ц було розірвано (а.с. 8, 9).

Від шлюбу сторони мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю у квартирі АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні (а.с. 12, 22).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 квітня 2014 року у справі № 753/18295/13 з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1 500 грн від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 жовтня 2013 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

Виконавчий лист № 753/18295/13, виданий позивачу 30 травня 2013 року згідно вказаного рішення суду, перебуває на виконанні у Дарницькому РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, а заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на серпень 2019 року складає 67 993,23 грн відповідно до розрахунків державного виконавця (а.с. 25, 26).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, вивчивши порядок утримання дитини та спосіб її життя, врахувавши стан здоров`я і матеріальне становище сторін, потребу дитини в одержанні аліментів, стан здоров`я дитини, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати дитину, дійшов висновку про те, що розмір аліментів, який заявлений позивачем, є завищеним, таким, що не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Частково задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів, суд врахував прожиткових мінімум для дітей віком від 6 до 18 років та вважав, що аліменти на утримання неповнолітньої дитини в сумі 2 000 грн щомісячно будуть достатніми для матеріального забезпечення дитини і відповідають принципу рівноправності визначених обов`язків кожного з батьків по матеріальному утриманню та забезпеченню дитини в межах своїх здатностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для її розвитку.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).

Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Згідно із роз`ясненнями, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

При цьому у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (абзац 4 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною четвертою статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі за рішення суду з 1 500 грн до 3 000 грн на утримання спільної дочки щомісячно, посилаючись на покращення матеріального стану відповідача як платника аліментів, погіршення свого матеріального стану як одержувача аліментів, а також збільшення витрат для гармонійного розвитку дитини у зв`язку зі швидкими темпами зростання цін на всі товари та послуги в Україні (інфляцією) та досягненням дитиною шестирічного віку, а як наслідок втратою низки пільг, передбачених чинним законодавством України, та необхідністю відвідування начального закладу.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 не заперечував проти збільшення розміру аліментів до 1 800 грн, проте зазначав, що не має змоги сплачувати бажану позивачем суму аліментів, адже в нього народилась дитина у другому шлюбі, дружина перебуває в декретній відпустці та офіційних доходів не має, а він допомагає непрацездатним батькам похилого віку.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, починаючи з 4 листопада 2017 року ОСОБА_2 є адвокатом, займається індивідуальною адвокатською діяльністю, представляє інтереси фізичних та юридичних осіб, в тому числі в судах всіх юрисдикцій та інстанцій (а.с. 29, 31).

Інформація про доходи відповідача в матеріалах справи відсутня, відповідачем вона не представлена суду і клопотання про її витребування до суду першої інтонації не заявлялося.

Таким чином, здійснюючи адвокатську діяльність як самозайнята особа, відповідач не надав належних доказів, які б свідчили про розмір його доходу, що свідчить про його мінливість, і тому за вказаних обставин вирішення питання про збільшення розміру аліментів вирішується на підставі наявних у розпорядженні суду доказах.

Так, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 вересня 2019 року, відповідач за платним правочином 21 квітня 2018 року набув право приватної власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 56,9 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна - 08 (а.с. 32, 33).

Тобто, вказане нерухоме майно зареєстроване за відповідачем після розірвання шлюбу та покладення на нього аліментних зобов`язань, які він у встановленому законом і судом порядку не виконував.

Крім того, враховуючи відсутність інформації про доходи ОСОБА_2 , суду будь-яким чином не доведено джерело походження коштів на придбання такого майна, як це вимагається пунктами 3-2 частини першої статті 182 СК України.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження незадовільного стану здоров`я та його скрутного матеріального становища як платника аліментів, хоча є доведеним той факт, що він має на утриманні малолітню дитину від іншого шлюбу з ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 84, 85). При цьому відповідач є працездатною особою і він не позбавлений можливості працювати для збільшення своїх доходів, а як наслідок повноцінно утримувати свою родину та підтримувати на належному рівні дитину від першого шлюбу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обставини справи належним чином не встановив та неправильно розтлумачив норми матеріального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про недоведеність того, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання спільної з позивачем дитини матеріальний стан відповідача не покращився настільки, що він має змогу сплачувати аліменти у збільшеному розмірі.

Покладення в основу судового рішення прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» є необґрунтованим, оскільки встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку не є безумовною підставою для визначення судом саме такого розміру аліментів з огляду на те, що розмір матеріального утримання дітей визначається відповідно до вимог статей 182, 183, 184 СК України, у тому числі з урахуванням доходу відповідача таінших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів.

Отже, закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.

Пред`являючи позов про збільшення розміру стягуваних аліментів, позивач надала належні і допустимі докази, які не спростовані відповідачем, суттєвого покращення матеріального стану останнього з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, тому, із врахуванням стану здоров`я та матеріального становища малолітньої дитини та її батьків, ці зміни є підставою для збільшення стягнутої суми аліментів.

Враховуючи зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 має всі можливості забезпечувати своїй дочці матеріальну підтримку у вигляді сплати аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн щомісячно, починаючи з дня набрання судового рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття, і виконання такого батьківського обов`язку ніяким чином не поставить його у скрутне матеріальне становище.

Такий розмір утримання є розумним і справедливим, перш за все він відповідатиме інтересам дитини, які переважають над інтересами батьків, та принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, а доказів того, що відповідач має об`єктивну можливість надавати матеріальну допомогу дружині у більшому розмірі, матеріали справи не містять.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про погіршення її матеріального стану як одержувача аліментів, оскільки придбання квартири за інвестиційним договором є суб`єктивною обставиною для вирішення питання про стягнення аліментів та свідчить про отримання позивачем заробітку, який дозволяє їй виконати умови такого правочину власним коштом без завдання збитку правам та інтересам малолітньої дитини.

Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Законом України № 1368-VIII від 17 травня 2016 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» частину першу статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» доповнено абзацом сьомим, яким визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Ухвалюючи рішення про визначення (збільшення) розміру стягуваних аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 у розмірі 2 000 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції залишив поза увагою, що зазначення про те, що аліменти на утримання дитини мають бути не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку має місце лише у тому разі, якщо аліменти стягуються у виді певної частки від доходу заробітку платника аліментів, а не при визначенні виду стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

За таких обставин, розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з вимогами пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема: з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь держави в особі Державної судової адміністрації України стягується судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 1 600,83 грн.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до виконавчого листа № 753/18295/13, виданого Дарницьким районним судом міста Києва 30 травня 2013 року у розмірі 1 500 грн від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 жовтня 2013 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн (дві тисячі п`ятсот гривень) щомісячно, починаючи з дня набрання даного судового рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 1 600,83 грн (одна тисяча шістсот гривень 83 копійки) судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.А. Голуб

Д.О. Таргоній