Провадження № 2/761/3380/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного управління державної казначейської служби України в м. Києві про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного управління державної казначейської служби України в м. Києві про стягнення коштів.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28.10.2019 року справу передано для розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва. (а.с. 55-56)

Ухвалою від 10.01.2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 76)

Ухвалою від 25.02.2020 р. клопотання представника відповідача Головного управління державної казначейської служби України в м. Києві про призначення розгляду справи в порядку загального позовного провадження, - залишено без задоволення. (а.с. 103)

Ухвалою суду від 03.03.2020 р. відмовлено представнику відповідача Головного управління державної казначейської служби України в м. Києві в залученні Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору. (а.с. 111)

Позовні вимоги, з урахуванням уточненої позовної заяви від 09.01.2020 року (а.с. 70-72) обґрунтовані тим 11.09.2014 р. між позивачем та Рівненським відділенням ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу «Коло друзів-2014 для пенсіонерів» №004-17520-160914, строком на 6 місяців, на суму 13070,59 дол. США з процентною ставкою 11 % річних. Постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 р. №150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, введена тимчасова адміністрація, розпочато процедуру ліквідації. 11.06.2015 р. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив позивачу 200000,00 грн, що еквівалентно 7446,53 дол.США. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22.09.2015 р. (справа №569/7686/15-ц) стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3507,90 дол. США за договором банківського вкладу, що згідно з курсом НБУ станом на 03 березня 2015 року становить 94187,11 грн., недораховані відсотки в розмірі 913, 94 дол. США, що згідно з курсом НБУ станом на 03 березня 2015 року становить 24539,28 грн. У виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, який 10.11.2015 р. був направлений до виконання у Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Через 6 місяців та 25 днів виконавчий документ був направлений в Печерський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, де перебував на виконанні 5 місяців і 20 днів. В подальшому виконавче провадження було закінчено, рішення суду від 22.09.2015 р. не виконано Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24.03.2017 р. визнано дії та бездіяльність державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Київ, Головного територіального управління юстиції у м. Київ Данилюка Р.В., дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ, Головного територіального управління юстиції у м. Київ Удавіцької Є.В., неправомірними. Внаслідок бездіяльності державних виконавців, тривалого невиконання рішення суду позивачу заподіяно моральну шкоду. Просить стягнути в держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві кошти в розмірі 3507,90 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 03.03.2015 р. становить 94187,11 грн, недораховані відсотки в розмірі 913,94 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 03.03.2015 р. становить 24539,28 грн, моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн, 3 % річних від простроченої суми та інфляційні в розмірі 305453,35 грн.

28.02.2020 р. та 22.04.2020 р. подано заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути додатково нараховані проценти в розмірі 81332,39 грн, інфляційні в розмірі 123310,13 грн. (а.с. 104, 107, 125-126)

У відзиві на позов Головне управління державної казначейської служби України в м. Києві просить відмовити в задоволенні позову, зазначає, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24.03.2017 р. визнано законними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження. Позивач отримав від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 200000,00 грн, решта суми включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк» в четверту чергу. Вважають неправомірним подвійне стягнення коштів за договором банківського вкладу «Коло друзів-2014 для пенсіонерів» №004-17520-160914 від 11.09.2014 р. Моральну шкоду вважають необґрунтованою та не підтвердженою належними доказами. (а.с. 85-89)

У відзиві на позов Деснянський районний відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) просить відмовити в задоволенні позову, зазначає, що виконавчі дії проводились у шестимісячний строк, визначений ст. 30 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с. 92)

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 зазначає, що підставою для стягнення коштів та моральної шкоди є ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 24.03.2017 р., якою встановлена неправомірність дії державних виконавців. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, внаслідок тривалого виконавчого провадження, про що згадувалось у скаргах позивача, адресованих Генеральному прокурору України, Міністерству юстиції України, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. (а.с. 122-123)

В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує. (а.с. 125)

Представник відповідача Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов є прохання розглянути справу у його відсутність.

Представники відповідачів Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного управління державної казначейської служби України в м. Києві в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

За приписами ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22.09.2015 р. (справа №569/7686/15-ц) стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3507,90 дол. США за договором банківського вкладу, що згідно з курсом НБУ станом на 03 березня 2015 року становить 94187,11 грн., недораховані відсотки в розмірі 913, 94 дол. США, що згідно з курсом НБУ станом на 03 березня 2015 року становить 24539,28 грн. (а.с 8)

Копія виконавчого листа, виданого у виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22.09.2015 р. у справі №569/7686/15-ц, - на а.с. 14.

Ухвалами Рівненського міського суду Рівненської області від 20.04.2017 р. та від 24.05.2017 р видано дублікат виконавчого листа у справі №569/7686/15-ц та поновлено строк для пред`явлення його до виконання. (а.с. 12, 13)

Згідно відповіді Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №34373/М-22877/20.4 від 07.10.2016 р. на виконанні у Деснянському районному відділі ДВС ГТУЮ у м. Києві з 10.12.2015 р. перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа №569/7686/15-ц про стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 боргу за депозитним вкладом. 13.04.2016 р. державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження , так як в ході проведення виконавчих дій було встановлено, що ПАТ Дельта Банк» розташоване по вул. Щорса, 36-Б м. Київ, що є Печерським районом м.Києва, тому виконавчий документ було направлено для виконання до Печерського районного відділу ДВС ГТУЮ у м. Києві. 01.06.2016р. було відкрите виконавче провадження Печерським районним відділом ДВС ГТУЮ у м. Києві, 03.06.2016 р. виконавче провадження було закінчене відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження" (виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника). (а.с. 20)

Згідно ст. 30 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинна під час виникнення правовідносин) державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Відповідно ст. 4 ч. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

В постанові Верховного Суду від 27.03.2019 р. (справа № 462/8526/14-ц) зазначено, що основними умовами для застосування Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є відкрите виконавче провадження та невиконання судового рішення протягом шести місяців.

Виконавче провадження з примусового виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22.09.2015 р. (справа №569/7686/15-ц) у Деснянському районному відділі ДВС ГТУЮ у м. Києві перебувало з 10.12.2015 р. по 13.04.2016 р.,у Печерському районному відділі ДВС ГТУЮ у м. Києві з 01.06.2016 р. по 03.06.2016 р. Зазначене виконавче провадження закінчено 03.06.2016 р .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24.03.2017 р. визнано дії та бездіяльність державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Київ, Головного територіального управління юстиції у м. Київ Данилюка Р.В., дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ, Головного територіального управління юстиції у м. Київ Удавіцької Є.В. , неправомірними. В задоволенні вимоги про зобов`язання начальника відділу Печерського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Київ Коблош О.Й. скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження, та зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом, та виконати рішення Рівненського міського суду від 22 вересня 2015 року, відмовлено. Ухвалою суду від 24.03.2017 р. встановлено, що державний виконавець при закінченні виконавчого провадження діяв в межах вимог ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема: було відкрите виконавче провадження, після встановлення обставин, які вказують на необхідність закриття провадження, постановою державного виконавця виконавче провадження було закінчено. (а.с. 10-11)

Тобто, ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24.03.2017 р. встановлена правомірність дії державного виконання щодо закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №569/7686/15-ц.

ПАТ «Дельта-Банк» листом №05-3332204 від 08.11.2016 р. повідомила позивача, що задоволення вимог кредиторів здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у визначеній черговості за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку. (а.с. 46)

Згідно відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №41-036-7350/19 від 23.04.2019 р. позивач отримав гарантовану суму відшкодування в розмірі 200000,00 грн за вкладом, розміщеним в АТ «Дельта Банк» , кредиторські вимоги позивача включені до четвертої черги, яка буде задоволена після погашення кредиторських вимог, включених до третьої черги. (а.с. 21)

У відповідності до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

П. 8 та п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачені відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди як способи захисту цивільних прав та інтересів.

За умовами ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) . Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

В зазначеній категорії справ відповідачем може бути лише держава, а не органи, які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції .

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

З наведених вимог закону вбачається, що шкода, яка завдана фізичній особі незаконною дією чи бездіяльністю органу державної влади та їх посадових осіб відшкодовується саме державою незалежно від вини цих органів.

Крім того, як вказано у постанові Верховного суду України від 08.11.2017 року у справі № 6-99цс17, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1173, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою в деліктних правовідносинах.

Позивач вважає, що внаслідок невиконання рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22.09.2015 р. (справа №569/7686/15-ц) відповідачами Відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Печерським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві йому заподіяно шкоду.

При цьому, судом встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22.09.2015 р. (справа №569/7686/15-ц) у Деснянському районному відділі ДВС ГТУЮ у м. Києві перебувало з 10.12.2015 р. по 13.04.2016 р.,у Печерському районному відділі ДВС ГТУЮ у м. Києві з 01.06.2016 р. по 03.06.2016 р., тобто виконавчі дії проводились у строки, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24.03.2017 р. встановлена правомірність дії державного виконання щодо закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №569/7686/15-ц, в зв`язку з цим в задоволенні вимоги про зобов`язання начальника відділу Печерського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Київ Коблош О.Й. скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження , та зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом та виконати рішення Рівненського міського суду від 22 вересня 2015 року, було відмовлено.

Інших доказів на підтвердження обставин заподіяння шкоди позивачем не надано.

Необхідно також зазначити, що позивач просить стягнути з відповідачів кошти в розмірі 3507,90 дол. США за договором банківського вкладу, що згідно з курсом НБУ станом на 03 березня 2015 року становить 94187,11 грн., недораховані відсотки в розмірі 913, 94 дол. США, що згідно з курсом НБУ станом на 03 березня 2015 року становить 24539,28 грн., які вже були стягнуті за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22.09.2015 р. (справа №569/7686/15-ц) .

Наявність судового рішення про стягнення коштів, яке є обов`язковим до виконання, унеможливлює повторне стягнення цих коштів у цивільній справі №569/20152/19.

У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови).

В даному випадку позивач не довів незаконність дій відповідачів, які спричинили моральну шкоду, причинно-наслідковий зв`язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідачів, які це спричинили.

Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, в яких відсутні докази неправомірності дій відповідачів, позов про стягнення коштів та моральної шкоди не підлягає задоволенню

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 3-5,12-13, 19, 76-92, 95, 187, 211, 223, 258-259, 264-265, 268, 272-275, 279, 352, 354-355, п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного управління державної казначейської служби України в м. Києві про стягнення коштів, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов

Повний текст рішення виготовлено 30.06.2020 року