Справа № 466/2145/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі:головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Семків Х.І.,

справа 466/2145/20

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

у с т а н о в и в :

23.03.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та просить суд визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 та вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач є власницею квартири АДРЕСА_1 . У квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , однак остання не є власником квартири, не проживає у ній, не отримує кореспонденцію, не оплачує житлово-комунальні послуги, то за таких обставин звернулася до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідач не скористалася правом подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 25.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою від 08.07.2020 вирішено проводити заочний розгляд справи.

У судове засідання позивач не прибула, однак представник позивача адвокат Окунь Ю.М., яка діє на підставі ордеру серії ВС №1024210 від 20.05.2020, подала заяву від 08.07.2020 про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують повністю, покликаючись на мотиви викладені в позові та просять позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не прибула повторно, причин неприбуття суду не повідомила, заяв про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, та повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення, що повернулося на адресу суду та долучені до матеріалів справи, відзиву на позовну заяву нею подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-282 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 ітаке підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №98363613 від 25.09.2017 року /арк.спр.8/.

Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №144 від 13.11.2019, виданої ЖБК №118 - в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована донька позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /арк.спр.11/

Згідно акту обстеження від 16.10.2018 року, акту обстеження від 12.11.2019 та акту обстеження від 24.02.2020 за підписом голови правління ЖБК №118 ОСОБА_3 , сусіди по під`їзду з АДРЕСА_2 ОСОБА_4 та АДРЕСА_3 ОСОБА_5 стверджують, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою реєстрації АДРЕСА_1 не проживає більше року /арк.спр.18,19, 40/.

Отже, суду надано достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач протягом тривалого часу не проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

Приписами ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 9 ч.4 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. При цьому, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач ОСОБА_2 не є власником та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не надає коштів на утримання даної квартири, а тому в силу формальної реєстрації відповідача у квартирі, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , відповідач порушує право останньої на володіння, користування та розпорядження належним їй майном, а тому суд дійшов висновку визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268, 280-281 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м.Львова, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 08.07.2020.

Суддя П. С. Невойт