Справа № 289/93/20
Номер провадження 2/289/374/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі :

головуючого судді Сіренко Н.С.,

за участю секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

15.01.2020 АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до відповідачів про стягнення боргу кредитором спадкодавця за кредитним договором № б/н від 25.01.2011 у розмірі 6691,08 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.01.2011 ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, підтвердивши свою згоду на те, що підписана ним заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтвердив підписом в заяві. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер, після смерті якого відповідачі у справі прийняли спадщину, оскільки проживали з ним на момент смерті. 11.04.2018 позивачем була направлена претензія кредитора до Радомишльської державної нотаріальної контори, а 22.06.2018 останньою надано відповідь позивачеві, в якій зазначено, що спадкоємці померлого ОСОБА_4 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини чи відмовою від її прийняття не зверталися. 12.09.2019 позивач на адресу відповідачів направив лист-претензію щодо погашення кредитного боргу спадкодавця, однак ніяких дій не виконано. З урахуванням викладеного просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 25.01.2011 в розмірі 6691,08 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Разом із позовною заявою позивачем подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.6,8).

Ухвалою від 10.02.2020 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного провадження та відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 14.05.2020 (а.с.86-87). Копію ухвали про відкриття провадження направлено сторонам у справі, а відповідачам разом із копією позовної заяви з додатками, останні отримали направлену судом кореспонденцію 17.02.2020 (а.с.96,97,98,99).

13.02.2020 з нотаріальної контори на запит суду надійшла відповідь про те, що в спадкова справа до майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , Радомишльською нотаріальною конторою не заведена (а.с.94).

24.02.2020 від Радомишльської міської ради Житомирської області на запит суду надійшла інформація, що в Радомишльській міській раді відсутні дані про спадкоємців ОСОБА_4 , які проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, також відсутні дані про те, чи були у ОСОБА_4 малолітні, неповнолітні, недієздатні або цивільна дієздатність яких обмежена спадкоємці (а.с.95).

Відзив на позовну заяву відповідачами у визначений строк до суду направлено не було.

Ухвалою суду від 14.05.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.06.2020, в зв`язку з неявкою відповідачів відкладено розгляд справи на 13.07.2020 (а.с.101,108).

07.07.2020 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про долучення письмових доказів до матеріалів справи без обґрунтування неможливості їх подання у визначений законом строк з причин, що не залежали від нього (а.с.121-160), які, в силу положень ч. 8 ст. 83 ЦПК України, судом до розгляду не приймаються.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду сторони (а.с.113,114,115,116) в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили.

В матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.6).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи вбачається, що 25.01.2011 ОСОБА_4 подав банку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Своїм підписом на анкеті-заяві ОСОБА_4 підтвердив факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, та погодився з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку (а.с.13).

05.12.2017 ОСОБА_4 помер у віці 52 років в с. Котівка Радомишльського району Житомирської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.54).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на 24.09.2019 заборгованість позичальника ОСОБА_4 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 25.01.2011 становить 6691,08 грн., яка складається з наступного: 4909,54 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1376,61 грн. нарахована пеня на прострочене зобов`язання; 404,93 грн. - заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. (а.с.10-12).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

При цьому суд звертає увагу, що в підписаній ОСОБА_4 . Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 25.01.2011 не зазначені процентна ставка та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за нарахованою пенею, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів ОСОБА_4 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, так як витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 25.01.2011 шляхом підписання Анкети-заяви. А тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові Великої Палати від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

Однак, як вбачається із розрахунку заборгованості станом на 31.05.2015, банком нараховувалися проценти від 30% до 43,2% в період з 25.01.2011 по 31.05.2015, із сплачених сум на погашення заборгованості сплачено відсотків 1913,71 грн., тому вказаний в розрахунку загальний залишок заборгованості за наданим кредитом має бути зменшений на вказану суму: 3788,59 грн. 1913,71 грн. = 1874,88 грн. (а.с.9).

Із розрахунку заборгованості станом на 24.09.2019 вбачається, що в період з 01.06.2015 по 24.09.2019 витрати клієнта складають 3072,26 грн., а погашено клієнтом заборгованості за кредитом 5614,15 грн. (а.с.10-12), що перевищує витрати клієнта разом із залишком заборгованості, нарахованої за попередній період (3072,26 грн. + 1874,88 грн. = 4947,14 грн.), а отже, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, позивач не зазначає в позовній заяві та не надає відповідних доказів на підтвердження того, коли і на підставі чого виникла заборгованість позичальника ОСОБА_4 в розмірі 6691,08 грн.

Судом встановлено, що кредитні правовідносини, які виникли між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 допускають правонаступництво.

У зв`язку з цим позивач в порядку ст. 1281 ЦК України в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини звернувся до нотаріальної контори з претензією кредитора до спадкоємців ОСОБА_4 від 30.03.2018 за вих. №SAMDN5801, у якій повідомив про заборгованість спадкодавця у розмірі 6691,08 грн. (а.с.60).

На підставі претензії кредитора заведена спадкова справа № 28/2018 до майна ОСОБА_4 . Інші заяви про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини станом на 29.04.2018 не подавалися, що підтверджується інформацією Радомишльської державної нотаріальної контори від 29.04.2018 № 321/02-14 (а.с.61).

Згідно із положеннями статей 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Виходячи з наведеного, при вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням факту прийняття спадщини, вартості отриманого останніми майна та кола спадкоємців.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу), ст. 1222 ЦК України.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Пред`являючи позов до суду, позивачем не надано інформації та відповідних доказів, щодо наявності або відсутності чинного заповіту після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Позивач надав копії паспортів :

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ,

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ,

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ,

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації с. Осички (а.с.48,49,50-53).

Однак, в матеріалах, наданих позивачем до суду, відсутні належні та беззаперечні докази того, що відповідачі являється спадкоємцями за законом чи за заповітом спадкодавця ОСОБА_4 , а саме, відсутні актові записи про народження, про шлюб.

Таким чином суд позбавлений можливості встановити коло спадкоємців за законом чи заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Доказів, з яких би вбачалась інформація про наявність будь-якого спадкового майна, яке після смерті ОСОБА_4 увійшло до спадкової маси, його вартості, чи перевищує вона розмір боргу, про стягнення якого заявляє кредитор, сторонами суду надано не було.

Всупереч процесуального обов`язку, передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не надав до суду належних і допустимих письмових доказів на підтвердження того, що відповідачі є спадкоємцями боржника ОСОБА_4 , а також що відповідачі фактично прийняли спадщину.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, яка передбачає диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом, які у даній справі не встановлено.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (Постанова Верховного суду від 18.09.2019 у справі № 595/1849/16ц).

Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо витребування доказів не скористався.

Предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємців про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язано було довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, кола спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів, з яких би вбачалось: наявність спадкового майна, його вартості; наявність чи відсутність чинного заповіту; чи являються відповідачі спадкоємцями майна померлого ОСОБА_4 та у якому розмірі, чи відповідає розмір її частки у спадщині розміру боргу, за стягнення якого позивач звернувся із позовом, при цьому не доведено належними доказами зазначену суму боргу 6691,08 грн., суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 19, 81, 141,263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (адреса місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, КОД ) до ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ) про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Н. С. Сіренко