Ухвала

08 липня 2020 року

м. Київ

справа № 161/19045/19

провадження № 61-9501ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 02 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього з відповідачкою народилася спільна дитина - син ОСОБА_4 . Вказує, що з моменту народження сина та по даний час він та його батьки допомагали ОСОБА_1 та дитині фінансово та матеріально. На даний час він сплачує на утримання сина аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх його доходів. Зазначає, що з жовтня 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав у його батьків у місті Володимир-Волинському, де відвідував ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3, та в подальшому проживав із ним та відвідував ЗОШ І-ІІІ ступенів № 236 у місті Києві. Практично з жовтня 2017 року неповнолітній ОСОБА_4 перебував на його утриманні, він фінансував відпочинок сина, у тому числі й за кордоном. 25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 приїхала до міста Києва та забрала документи сина із ЗОШ І-ІІІ ступенів № 236, повідомила його, що їх спільний син надалі проживатиме разом із нею в місті Луцьку.

Також зазначає, що він працює на посаді прокурора відділу у Генеральній прокуратурі України, розмір його заробітної плати, в залежності від премій та інших доплат, становить від 33 до 69 тисяч грн на місяць. Тобто, розмір стягуваних з нього аліментів у розмірі 1/3 частки від заробітної плати складає від 10 до 20 тисяч грн щомісячно, а в період оплати його відпустки - близько 32 тисяч грн. Вважає, що на утримання їх спільного з відповідачкою сина ОСОБА_4 цілком достатньо стягувати з нього 5 000 грн.

Крім цього, вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народилася донька та на даний час його дружина втратила роботу, а тому усі витрати по утриманні сім`ї він несе одноособово.

Враховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд зменшити розмір стягуваних аліментів, присуджених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 серпня 2008 року та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів - задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів - стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття з дня набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Постановою Волинського апеляційного суду від 02 червня 2020 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2020 року в даній справі залишено без змін.

25 червня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 02 червня 2020 року, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 та пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору в цій справі є зменшення розміру аліментів.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач - сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік.

Ціна позову у даній справі станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( 2 102 * 100 = 210 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання про зупинення дії постанови Волинського апеляційного суду від 06 червня 2020 року до закінчення касаційного провадження.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 3 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 02 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська