КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 2-567/11 Головуючий у 1 інстанції: Дубас Т.В.
провадження № 22-ц/824/7127/2020 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Києво-Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про встановлення/зміну способу/або порядку виконання судового рішення,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною заявою, яку обґрунтовував тим, що 20.04.2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області ухвалено рішення, відповідно до якого було стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 борг за кредитним договором від 27.10.2008 року в сумі 309 265 грн., витрати у справі 1 820 грн., витрати на оцінку предмета іпотеки 1 200 грн., витрати на публікацію в газеті 840 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: садовий будинок у садівницькому товаристві АДРЕСА_2 , загальною площею 53,0 кв.м., що належав на праві власності ОСОБА_6 , шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою вартістю 350 051 грн.

Як зазначав заявник, вказане судове рішення не виконується Державною виконавчою службою понад 7 років у зв`язку з відсутністю покупця на предмет іпотеки, а тому очевидним є той факт, що останнє у відповідній редакції виконати не можливо. На думку ОСОБА_1 , суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області має намір передати предмет іпотеки не трьом іпотекодержателям ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ), а лише одному з них, що суперечить рішенню суду від 20.04.2011 року та інтересам інших стягувачів.

ОСОБА_1 зазначав про необхідність зміну способу і порядку виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.04.2011, а саме: необхідність передачі садового будинку у садівницькому товаристві АДРЕСА_2 , загальною площею 53,0 кв.м. та земельної ділянки в рівних частках по 1/3 у приватну власність кожному стягувачу, які виявляють бажання вступити в право власності з обов`язком розрахуватися коштами в розмірі вартості 1/3 частки всієї вартості будинку та земельної ділянки з кожним з трьох стягувачів, які не виявлять бажання вступити в право власності.

Крім того, заявник вказував на необхідність державному виконавцю скласти та надати двом/трьом стягувачам, передбачені Законами України «Про іпотеку» і «Про виконавче провадження» акт та протокол, які будуть визнані суб`єктом реєстрації як правовстановлюючі документи, на підставі яких можливо вчинити реєстрацію права власності із зазначенням кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташований садовий будинок, враховуючи неподільність житлового будинку та земельної ділянки, та надати відповідний пакет необхідних для проведення реєстраційних дій документів, зокрема, технічний паспорт на будинок.

Тому, з урахуванням додаткових пояснень просив зобов`язати ДВС звернути стягнення на земельну ділянку під будинком (предметом іпотеки) у садівницькому товаристві АДРЕСА_2 , загальною площею 53,0 кв.м., що належав на праві власності ОСОБА_6 ; зобов`язати ДВС накласти арешт на земельну ділянку під вищезазначеним будинком; зобов`язати ДВС забезпечити виготовлення відповідних документів, передбачених Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року за №1127 для подальшого вчинення реєстраційних дій; зобов`язати ДВС передати нереалізоване майно боржника (будинок та земельну ділянку під будинком) у садівницькому товаристві АДРЕСА_2 , загальною площею 53,0 кв.м. стягувачам, які виявили бажання залишити нереалізоване майно в рахунок погашення боргу в рівних частках; зобов`язати ДВС виготовити акт, протокол, постанову на виконання вимог ст.47 Закону України «Про іпотеку» з включенням в останні переліку майна, що передається стягувачам вищезазначеного будинку та земельної ділянки під будинком; зобов`язати ДВС виконати вимоги п.35, 40, 42, 81-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року за №1127, а саме: передати пакет документів (акт, протокол, постанову, технічний паспорт на будинок, свідоцтво із земельного кадастру на земельну ділянку) безпосередньому державному реєстратору для подальшої реєстрації будинку та земельної ділянки під будинком (предметом іпотеки) у садівницькому товаристві АДРЕСА_2 , загальною площею 53,0 кв.м. стягувачам, які виявили бажання залишити нереалізоване майно в рахунок погашення боргу, без подання заяви стягувачами (заявниками).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали, якою задовольнити його заяву про встановлення (зміну) способу або порядку виконання судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для встановлення чи зміни способу виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.04.2011 року.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 20.04.2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області ухвалено рішення, відповідно до якого було стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 борг за кредитним договором від 27.10.2008 року в сумі 309 265 грн., витрати у справі 1 820 грн., витрати на оцінку предмета іпотеки 1 200 грн., витрати на публікацію в газеті 840 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: садовий будинок у садівницькому товаристві АДРЕСА_2 , загальною площею 53,0 кв.м., що належав на праві власності ОСОБА_6 , шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою вартістю 350 051 грн.

В провадженні Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває об`єднане виконавче провадження №56430896, відкрите на підставі вищезазначеного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі за №2-567/11.

Згідно з ч.1 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Це питання також врегульовано ч.3 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

За ч.3 ст.435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Поняття спосіб та порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що обраний позивачем.

Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

При цьому суд не може змінити зміст рішення або його суть.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 25 листопада 2015 року (справа №6-1829цс15) та від 16 грудня 2015 року (справа №6-2427цс15).

Пунктом 9 узагальнення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах» (постанова від 25 вересня 2015 року №8) вказано, що законодавець, надаючи можливість зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення, безпосереднього визначення згаданих правових категорій не наводить, у зв`язку з чим вони залишаються поняттями оціночними.

Зміна способу та порядку виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення. Судом вживаються нові заходи для реалізації рішення суду в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, що встановлені раніше.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст.16 ЦК способів захисту цивільних прав. Зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення.

Під час розгляду заяв про встановлення або зміну способу й порядку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, заявник просив суд зобов`язати органи Державної виконавчої служби передати садовий будинок у садівницькому товаристві «Авангард» м.Боярка Києво-Святошинського району Київської області по вулиці Лінія 37, будинок №4, загальною площею 53,0 кв.м. (предмет спору у цивільній справі №2-567/11) та земельної ділянки в рівних частках по 1/3 у приватну власність кожному стягувачу, які виявляють бажання вступити в право власності з обов`язком розрахуватися коштами в розмірі вартості 1/3 частки всієї вартості будинку та земельної ділянки з кожним з трьох стягувачів, які не виявлять бажання вступити в право власності.

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження в ході вчинення виконавчих дій державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області описано та арештовано вищезазначений садовий будинок.

В наступному, Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області передано до Державного підприємства «СЕТАМ» пакет документів щодо примусової реалізації вищезазначеного нерухомого майна боржника.

За матеріалами виконавчого провадження електронні торги щодо реалізації садового будинку у садівницькому товаристві АДРЕСА_2 не відбулися.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про іпотеку» протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку залишення за собою предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмету іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акту видає свідоцтво про залишення за собою майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих самих умовах других прилюдних торгів, що мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмету іпотеки на других прилюдних торгах становить 80 відсотків початкової вартості предмету іпотеки на перших прилюдних торгах. У разі оголошення других прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право придбати предмет іпотеки за початковою ціною других прилюдних торгів. Якщо іпотекодержатель не скористався таким правом, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмету іпотеки на третіх прилюдних торгах становить 70 відсотків початкової вартості предмету іпотеки на перших прилюдних торгах.

У разі оголошення третіх прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною третіх прилюдних торгів у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

З огляду на вищенаведене, можливість залишення за собою предмету іпотеки передбачена Законом України «Про іпотеку» як один з варіантів виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів.

Застосування вищезазначеної норми при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів не може вважатися зміною способу чи порядку виконання рішення, оскільки дана норма і так реалізується при виконанні рішення при настанні відповідних обставин - оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися.

На підставі наведеного не підлягають задоволенню в порядку розгляду заяви про встановлення, зміну способу чи порядку виконання рішення вимоги щодо зобов`язання органів Державної виконавчої служби оформити відповідні документи для реалізації положень ст.ст.49 Закону України «Про іпотеку».

Також, як вірно зазначив суд, вимоги ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» щодо одночасного звернення стягнення на земельну ділянку при зверненні стягнення на будинок є загальною нормою та може бути застосовано до правовідносин із звернення стягнення на предмет іпотеки з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку», відповідно до якого стягнення звертається на предмет іпотеки. В той же час, предметом іпотеки згідно судового рішення є саме житловий будинок. Питання належності земельної ділянки до предмету іпотеки у разі відсутності посилання на таких факт в судовому рішенні, що перебуває на виконанні, не може бути вирішене в порядку розгляду заяви про зміну способу чи порядку виконання рішення.

На стадії виконання рішення суд не може застосувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду та застосування іншого способу правового захисту позивача без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних позовних вимог, що є неприпустимим.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2020 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегії суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 липня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: