провадження №2/279/550/20
Справа № 279/6482/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2020 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі :

судді Коваленко В.П.,

за участю секретаря Комарової О.В. ,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про припинення іпотеки ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до відповідача Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в якому просила :

-скасувати обтяження житлового будинку АДРЕСА_1 за договором іпотеки від 09.02.2007 року, зареєстроване приватним нотаріусом Добролежа Л.Г. 09 лютого 2007 року;

-припинити іпотеку житлового будинку за вказаною адресою;

-зобов`язати АТ «Укрсоцбанк» звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки житлового будинку АДРЕСА_1 .

В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 09 лютого 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір на суму 10 тисяч доларів США під 13% річних та договір поруки між банком та ОСОБА_3 .

Додатковою угодою від 30.06.2009 року строк дії договору продовжено до 08.02.2022 року, розмір відсоткової ставки збільшено до 15%. Рішенням суду стягнуто з боржника та поручителя 76815,62 гривні в солідарному порядку. Рішенням апеляційного суду Житомирської області провадження закрито у зв`язку із смертю ОСОБА_3 та ухвалено стягнути з ОСОБА_2 вказану суму заборгованості. Останній сплатив всю суму заборгованості. Крім того, рішеннями Коростенського міськрайсуду від 21.05.2015 року договір споживчого кредиту визнаний розірваним.

Однак, відповідач не вживає заходи щодо державної реєстрації припиненої іпотеки. Позивач ОСОБА_1 належним чином прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовних вимог не визнав, надав відзив, в якому просив у задоволенні вимог відмовити. Відповіді на відзив не поступило.

Суд приходить до наступного.

09 лютого 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа- банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №283/1-99, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 10 тисяч доларів США під 13% річних. Додатковою угодою від 30.06.2009 року строк дії договору продовжено до 08.02.2022 року, а розмір відсоткової ставки з 20.10.2008 року збільшено до 15%. В день укладення кредитного договору, 09 лютого 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким останній виступи в майновим поручителем.

За змістом п.1.3.1 кредитного договору виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечувалося укладанням іпотечного договору з поручителем ОСОБА_3 , який передав відповідачу в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1 .

Оскільки зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконувалось, то рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 23.07.2013 (справа 283/1176/13) стягнуто в солідарному порядку 76815,62 гривень

з основного боржника та поручителя.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 23.09.2013 року вказане рішення Малинського районного суду скасовано, закрито провадження. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 76815 гривень 62 копійки. Вказане рішення виконано повністю, кошти сплачені в 27.06.2018 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

16.08.2009 ОСОБА_3 помер.

Після його смерті спадщину прийняла дружина покійного ОСОБА_1 , отримала свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.30).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобовязальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601, за домовленістю сторін ( стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Відповідно до приписів ст.575 ЦК України та ст.. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша ст.3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом ст.11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст.17 вказаного закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст.593 ЦК України.

Підстави припинення іпотеки передбачено ст.17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених Законом України «Про іпотеку».Такий висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 756/15538/15.Аналогічний висновок про виключність підстав для припинення іпотеки, передбачених у ст.17 Закону України «Про іпотеку», зробила і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 травня 2019 року у справі № 14-124цс19.

Водночас, згідно зі ст.ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тобто, при зверненні з позовом про визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором на позивача покладений тягар доведення обставин повного припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з їх виконанням. Обставина повного припинення зобов`язань за кредитним договором має бути доведена в розрізі кожного зобов`язання позичальника, у тому числі щодо основної суми кредиту, процентів за користування кредитними коштами та іншими обов`язковими платежами, передбаченими укладеними між сторонами кредитним договором та додатковими угодами до нього. Позивач, звертаючись із подібного роду позовними вимогами, має надати суду, окрім підтверджуючих документів, розрахунок своїх зобов`язань, аби суд міг встановити хронологію видачі і погашення кожного виду зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 906/1130/17.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи , у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва , іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Пленум Верховного Суду України в п.36 постанови №5 від 30.03.2012 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснив, що правила статті 1281 ЦК України щодо строку пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов`язань , забезпечених іпотекою.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що рішенням Коростенського міськрайонного суду до від 21.01.2015 року спірний кредитний договір розірвано. Оскільки зобов`язання виникло до ухвалення судом вказаного рішення, то суд не вважає таке рішення підставою для припинення іпотеки.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265 Цивільно-процесуального Кодексу України, ст. ст.526,625,1281 ЦК України , - суд

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про припинення іпотеки, відмовити за безпідставністю .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Житомирського апеляційного суду в 30-денний строк з дня отримання повного тексту рішення.

Суддя Коваленко В.П.