Справа № 558/69/20
номер провадження 2/558/58/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

10 липня 2020 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово Феха Т.С., при секретарі судового засідання Хом`як О.О., з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Лейковського А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, а саме: про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно позовної заяви позивач ОСОБА_1 зазначає про те, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . У вказаному будинку також зареєстрований його син від першого шлюбу - відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який до вісімнадцятирічного віку проживав разом з ним у вищевказаному житловому будинку. У 2017 році відповідач забрав свої речі і вирішив проживати окремо від нього. Під час розмови з сином по телефону у 2018 році, він сказав, що проживає у Київській області, але точної адреси не повідомив. За період з вересня 2017 року по час звернення до суду відповідач жодного разу додому не приїздив, а лише телефонував з різних номерів мобільного телефону. Востаннє відповідач телефонував йому в літку 2019 року та повідомив, що постійно проживає у Волинській області разом з жінкою та повертатися додому наміру не має. Точне місце перебування відповідача йому невідоме. Відповідач ОСОБА_2 протягом останніх трьох років у будинку не проживає, участі в оплаті комунальних послуг не бере, не несе витрат на утримання будинку. Будь-які поважні причини не проживання ОСОБА_2 по місцю реєстрації відсутні. Адреса фактичного місця проживання відповідача йому не відома. Він намагався в позасудовому порядку врегулювати спір з відповідачем. Проте відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації місця проживання. Будь-яких домовленостей щодо збереження за ним права на користування житловим будинком, у разі його відсутності, немає. Реєстрація відповідача у належному йому житловому будинку створює перешкоди у реалізації його соціальних та майнових прав, зокрема унеможливлює отримання житлових субсидій.

З вказаних підстав позивач ОСОБА_1 просив визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Лейковський А.М. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання 19 травня та 10 липня 2020 року не з`явився, хоч про час та місце їх проведення був повідомленим у встановленому порядку, шляхом надіслання судової повістки на адресу його зареєстрованого місця проживання та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, що відповідає вимогам ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Частина 10 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначає, що за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Причини неявки в судові засідання відповідач ОСОБА_2 не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав.

За таких обставин, за наявної згоди позивача та представника позивача, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, показання свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, приходить до наступного висновку.

Ухвалою суду від 2 березня 2020 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і відкрито провадження у справі № 558/69/20 на підставі такої позовної заяви.

Судом по цивільній справі № 558/69/20 27 квітня 2020 року проведено підготовче засідання.

Судові засідання по даній справі призначалися 19 травня та 10 липня 2020 року.

У вказані судові засідання відповідач та/чи його представник не з`явилися.

В ході розгляду справи від позивача надійшло клопотання про виклик свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Інших заяв та/чи клопотань про надання чи витребування доказів до суду сторони (їх представники) не подавали.

Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про право власності (а.с. 12) позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Як встановлено згідно довідки, виданої Демидівською селищною радою Рівненської області 3 лютого 2020 року (а.с. 17) та повідомлення № 03-13/410 від 19 лютого 2020 року (а.с. 24), що видане Демидівською селищною радою Рівненської області, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Із змісту дослідженого в судовому засіданні акта № 8 від 3 січня 2020 року (а.с. 16), зі слів власника будинку та за свідченням сусідів, комісією Демидівської селищної ради Рівненської області було встановлено, що ОСОБА_2 протягом останніх трьох років у будинку свого батька за адресою свого зареєстрованого місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 , не проживає.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є сусідами позивача ОСОБА_1 , своїми показаннями підтвердили той факт, що відповідач ОСОБА_2 , який є сином позивача, у належному позивачеві будинку, протягом останніх трьох років не проживає.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в будинку позивача ОСОБА_1 протягом останніх трьох років не проживає, не веде спільно з позивачем господарство, не сплачує комунальні платежі, не несе витрат на утримання будинку.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Положення ст.ст. 386, 391 ЦК України вказують на те, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 72 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або члена його сім`ї за ним зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1, п. 1 і 5 ч. 3 і ч. 4 ст. 71 ЖК України.

Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 більше року в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає без поважних причин, то його на підставі ст.ст. 72, 169 ЖК України слід визнати таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 гривень, що був сплачений позивачем при подачі до суду позовної заяви, оскільки понесення таких витрат позивачем підтверджено документально (а.с. 1).

Підстав для звільнення відповідача ОСОБА_2 від сплати судового збору не встановлено.

У позовній заяві, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на положення ст.ст. 405,406 ЦК України.

Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обгрунтованим.

Відповідно до ст.ст. 71, 72, 163, 169 Житлового кодексу України, ст.ст. 317, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 265, 268, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою у порядку та строки, що передбачені ст. 284 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Т.С. Феха.

Повний текст рішення складено 13 липня 2020 року.