Справа 206/1313/20
Провадження 2/206/576/20
06 липня 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Кушнірчука Р.О.,
при секретареві Ільїній І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,
представника третьої особи Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради - Архипенка А.О.,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
Свої вимоги обґрунтувала тим, що у липні 1997 року позивачці стало відомо про продаж будинку АДРЕСА_1 . Вона зустрілась з продавцем, він представився як ОСОБА_2 і показав паспорт з пропискою за вищезазначеною адресою, пояснив, що продає будинок за 2000,00 грн. На сімейній нараді було прийнято рішення придбати вищезазначений будинок та 21 грудня 1997 року вони зустрілись з ОСОБА_2 у нього вдома і при свідках передали йому завдаток в сумі 500 доларів США, що станом на 20 грудня 1997 року, становило 948,00 грн. Всі переговори відповідач ОСОБА_2 вів з нею і вони домовились, що для оформлення документів на спадщину та зняття з реєстраційного обліку необхідно певний час, тому встановили термін до травня 1998 року, при цьому ОСОБА_2 зазначив, що переїхати у будинок вони можуть раніше. Відповідач ОСОБА_2 запевнив, що після померлої у березні 1997 року матері - ОСОБА_4 , він єдиний спадкоємець і фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом з матір`ю у будинку АДРЕСА_1 , тому вони безперешкодно зможуть оформити все нотаріально, надав частину документів. Відповідач ОСОБА_2 являється сином володільці спірного будинку ОСОБА_4 , станом на 21 грудня 1997 рік. На початку лютого 1998 року ОСОБА_2 приніс позивачці ключі від будинку. Також ОСОБА_2 повідомив, що знявся з реєстраційного обліку і пояснив, що у будинку відсутнє газопостачання, зрізані батареї, є проблеми з електричної енергією, а тому залишкову суму - 600 доларів США, що станом на 01 лютого 1998 року становить 1157, 70 грн., за будинок просив зарахувати на усунення комунальних недоліків та сплату заборгованостей. В цей же день ОСОБА_2 попросив ще трохи грошей. Позивач дала 350,00 грн., але без розписок. У суботу 21 лютого 1998 року у присутності ОСОБА_2 вони переїхали до будинку АДРЕСА_1 . Вважає, що фактично угода між ними відбулася, оскільки відповідач ОСОБА_2 передав, а позивач з сім`єю прийняла у власність зазначений будинок. Між мною та відповідачем була угода на оформлення правовстановлюючих документів у травні 1998 року, тому позивач вважає, що давність володіння починається саме з цього часу. Однак відповідач ОСОБА_2 зник і де знайти його не відомо. 25 травня 1998 року позивач звернулась з заявою до відділу внутрішніх справ Самарської районної Ради народних депутатів по факту заволодіння шахрайським шляхом її коштами. Позивач з сім`єю продовжували проживати у будинку. Поновили газо - та електропостачання, уклавши договори та провівши роботи по встановленню лічильників, що підтверджується копіями договорів та квитанціями по оплаті виконаних робіт. У січні 2000 року позивач звернулась до Виконавчого комітету Самарської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, як установі, що діє від імені міської ради в питаннях оформлення прав на нерухоме майно, з питанням оформлення прав на домоволодіння по АДРЕСА_1 . 03 березня 2000 року позивачем отримано відповідь з відмовою. Позивач з сім`єю відкрито, безперервно проживає у будинку майже 22 роки, сплачує усі необхідні комунальні платежі, податки на землю і вважає, що придбала будинок добросовісно, залишилось оформити право власності. З 21 лютого 1998 року і по теперішній час позивач проживає без реєстрації в житловому будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . З травня 1998 року по теперішній час відповідач, або будь-яка інша особа не пред`являли вимоги до їх родини про повернення будинку АДРЕСА_1 , а тому позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
Ухвалою від 15 квітня 2020 року по даній цивільній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 06 травня 2020 року за клопотання позивача витребувано докази.
Ухвалою суду від 10 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи за місцем реєстрації, повторно у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення.
Представник третьої особи Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову з підстав, викладених у поясненнях по справі (а.с.62-64).
Заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.
В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_4 , що підтверджується копією посвідки про народження (а.с.14).
З копії рішення народного суду Індустріального району м. Дніпропетровська №2-1289(70) від 07.09.1970 встановлено, що ОСОБА_4 після одруження з ОСОБА_5 взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_4 » та після розірвання шлюбу повернула дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » (а.с.16).
З копії свідоцтва про народження відповідача ОСОБА_2 вбачається, що його батьком був ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.15).
Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 являється донька ОСОБА_4 . Спадковим майном являється житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.36).
Рішенням виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 401/6 від 22.08.1985 про затвердження актів приймання в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_2 , встановлено, що ОСОБА_10 без дозволу на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Цим же рішенням затверджено акти приймання в експлуатацію самовільно збудованого жилого будинку Б-І і розділено домоволодіння на два самовільних у зв`язку з чим: за гр. ОСОБА_4 закріплено земельну ділянку площею 750 кв.м. та присвоєно домоволодінню поштова адреса АДРЕСА_1 ; за гр. ОСОБА_10 закріплено земельну ділянку площею 749 кв.м. та присвоєно домоволодінню поштову адресу АДРЕСА_2 (а.с.37).

Відповідно до копії запису акту про смерть № 539 від 21 травня 1997 року ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.72).

Згідно повідомлення Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори від 26 травня 2020 року №733/01-16 спадкова справа після ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла у 1997 році, не заводилась (а.с.69).

На звернення ОСОБА_1 до виконавчого комітету Самарської районної Ради народних депутатів з приводу оформлення прав на домоволодіння по АДРЕСА_1 позивачем отримано відповідь, відповідно до якої спадкоємцем першої черги за законом після померлої ОСОБА_4 являється її син, який не прийняв спадщину. До встановлення всіх осіб, які можуть бути спадкоємцями після ОСОБА_4 питання про перехід спадкового майна до держави не може бути вирішений (а.с.22).

Відповідно до довідки Самарського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області по кримінальній справі № 680565, якою зазначено, що провадження зупинено з 04 серпня 1998 року, у зв`язку не встановлення місця знаходження ОСОБА_2 (а.с.23).

Відповідно до копії акту від 24 грудня 2019 року за підписами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю за згодою ОСОБА_2 оселилась і проживає за адресою АДРЕСА_1 з 21 лютого 1998 року по теперішній час (а.с.26).

Відповідно до копії довідки №7137 позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 (а.с.27).

Згідно відповіді Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради право власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано в цілому за ОСОБА_4 (а.с.78).

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки ОСОБА_14 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.28).

До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном..

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Також, пунктом 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Виходячи зі змісту викладеного, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 стверджувала, що у липні 1997 року їй стало відомо про продаж будинку АДРЕСА_1 за 2000 гривень, продавцем якого був відповідач ОСОБА_2 .

Зазначені обставини не оспорювались іншими учасниками судового засідання, а тому у суду відсутні підстави для їх неприйняття.

З метою укладання договору купівлі - продажу будинку АДРЕСА_1 ) ОСОБА_14 (чоловік позивачки) передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 500 доларів США при свідках, що підтверджується копію розписки (а.с.13).

На підтвердження отримання зазначених коштів від ОСОБА_14 відповідачем ОСОБА_2 було написано розписку (а.с.12).

Зазначені обставини в судовому засіданні також підтвердила свідок ОСОБА_11 , яка пояснила що вона були присутня в момент передачі чоловіком позивачки грошових коштів у сумі 500 доларів США відповідачу ОСОБА_2 .

Таким чином, між позивачем та відповідачем була досягнута угода на оформлення правовстановлюючих документів у травні 1998 року, однак відповідач зник, у зв`язку з чим переоформлення прав на спірне домоволодіння не відбулося.

Тобто зазначені обставини підтверджують факт добросовісності заволодіння спірним майном позивачем ОСОБА_1 на підставі домовленості з відповідачем, проте через подальше зникнення відповідача ОСОБА_2 факт продажу нерухомого майна сторонами офіційно оформлено не було.

Однак, як зазначено вище, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Таким чином, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 , як підставу для задоволення позову зазначає, що спірний будинок вона отримала на підставі усної домовленості з відповідачем як спадкоємцем власника майна, тобто за наявності титулу (підстави) - тому в даному випадку виключається можливість застосування інституту набувальної давності, а саме положень ст. 344 ЦК України до спірних відносин, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Зазначені висновки суду повністю кореспондуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 552/1354/18 від 28 квітня 2020 року.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі викладеного, у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 у заявлений нею спосіб.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові судові витрати понесені по сплаті судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10 - 13, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити повністю.

Повний текст судового рішення складено 14 липня 2020 року.

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук