У х в а л а

10 липня 2020 року

м. Київ

справа № 676/4701/19

провадження № 61-9590 ск 20

Верховний Суд у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 06 лютого 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним вище позовом.

Свій позов ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Згодом розмір витрат на дитину збільшився, оскількиприсуджена сума на утримання не забезпечувала мінімальні потреби дитини. У той же час ОСОБА_1 є працездатною особою, має добре оплачувану роботу за кордоном, тому спроможний сплачувати аліменти на дитину у твердій грошовій сумі.

Протягом 2017-2019 років ОСОБА_2 понесла витрати на дитину, а саме: лікування та оздоровлення, придбання одягу й спортивного знаряддя, проїзд у громадському транспорті, покращення житлово-побутових умов, оплату шкільних обідів та групи подовженого дня, оплату екскурсій та поїздки за кордон, а саме у розмірі 57 986 грн 73 коп. Оскільки ОСОБА_1 відмовляється брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, тому ОСОБА_2 змушена була звернутися до суду.

Враховуючи викладене ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання дитини з урахуванням уточнень позову, у твердій грошовій сумі у розмірі 8 тис. грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь додаткові витрат на дитину у розмірі 28 993 грн 37 коп.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2020 року, з урахуванням ухвали від 12 лютого 2020 року про виправлення описки, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 12 травня 2020 року, позов ОСОБА_2 задоволено.

Змінено розмір стягнутих аліментів, рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 2 тис. грн щомісячно до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на сина ОСОБА_3 у розмірі 8 тис. грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У липні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 травня 2020 року в частині зміни розміру аліментів та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі скасувати, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут й далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані і встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом спору в цій справі є вимоги про збільшення розміру аліментів.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Згідно з висновками Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gonnez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення прийнято у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, необґрунтовані, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 06 лютого 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара