Ухвала

15 липня 2020 року

м. Київ

справа № 127/32167/19

провадження № 61-9939ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 01 червня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2019 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення боргу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 14 березня 2011 року товариство уклало із відповідачем ОСОБА_1 угоду № 342296 і підписали додатки до неї № 1 і № 2, які є невід`ємними частинами угоди, з метою отримання відповідачем ОСОБА_1 автомобіля Chery М11 базової комплектності через систему надання послуг з придбання автомобілів АвтоТак.

Угода укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів АвтоТак і полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості (автомобіль), та через механізми, встановлені угодою, забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості наданих послуг, щомісячними внесками протягом декількох років.

При виконанні умов угод, укладених з учасниками в рамках системи АвтоТак, позивач надає учасникам послуги, спрямовані на придбання ними автомобіля через систему АвтоТак. Ці послуги полягають у формуванні груп учасників, організації та створенні умов для придбання автомобілів учасниками, здійснення оплати постачальнику автомобілів за рахунок коштів, сплачених учасниками, на підставі угоди, забезпечення отримання учасником автомобіля, а також наданні інших послуг, передбачених угодою, які забезпечують придбання автомобілів кожним учасником системи АвтоТак, який належним чином виконує зобов`язання за угодою.

28 серпня 2014 року на асигнаційному акті ОСОБА_1 було надано право на отримання автомобіля Chery М11. ОСОБА_1 скористався наданим йому статтею 7 додатку № 2 до угоди правом та звернувся до ТОВ «АВТО ПРОСТО» із заявою про надання йому іншого автомобіля, ніж було передбачено додатком № 1 до угоди.

Заява задоволена і 26 вересня 2014 року ОСОБА_1 отримав автомобіль Chery Beat кузов № НОМЕР_1 , 2013 року випуску і зареєстрував його на своє ім`я у Центрі ДАІ 0502, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_2 державний номерний знак НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 на виконання умов угоди (стаття 5, пункти 2.1, 2.3., 2.5, 2.6 - 2.8 статті 2 додатку № 2 до угоди) зобов`язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля (щомісячні чисті внески та вартість наданих послуг (щомісячні внески в оплату послуг) шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків.

Починаючи з квітня 2011 року і до листопада 2018 року ОСОБА_1 сплачував щомісячні внески, хоча із порушенням їх розміру (недоплатами), а з грудня 2018 року взагалі припинив оплату.

Станом на листопад 2019 року у добровільному порядку погасити заборгованість ОСОБА_1 відмовляється.

На виконання умов угоди відповідач сплатив 66,9007 % із 100 % в оплату чистих внесків та усі 120 внесків в оплату послуг. Розмір боргу ОСОБА_1 складає 33,0993 % від ціни автомобіля станом на листопад 2019 року.

У відповідності до пункту 9.1 статті 9 додатку № 2 до угоди якщо протягом строку дії угоди постачальник здійснить заміну або припинить імпортувати або виробляти або продавати марку та/або модель автомобіля, зазначеного у додатку № 1 до угоди, АВТО ПРОСТО зобов`язується здійснити заміну шляхом застосування поточної ціни нової марки та/або моделі для розрахунку складових повного внеску для всіх учасників групи та така нова марка та/або модель буде передаватися учасникам, які не отримали попередню модель/марку, якщо поточна ціна нової марки та/або моделі автомобіля є щонайменше на 10 % вищою за останню відому поточну ціну автомобіля, нова поточна ціна буде дійсною для розрахунку повного внеску, який мають сплачувати всі учасники групи.

Згідно пункту 9.4 статті 9 додатку № 2 до угоди з метою виконання передбаченого цією статтею механізму різниця в ціні автомобілів розраховується одноразово у процентному відношенні, виходячи із поточної ціни автомобіля, вказаного в додатку № 1 до угоди, що діяла на момент проведення останнього асигнаційного акту, на якому надавалось право на отримання такого автомобіля, і з поточної ціни нової марки та/або моделі, що діє у наступному за вказаним актом місяці.

Листом № 619 від 26 грудня 2013 року дистриб`ютор автомобіля Chery М11 повідомив ТОВ «АВТО ПРОСТО» про припинення виробництва вказаного автомобіля.

Керуючись положеннями пункту 9.1 статті 9 додатку № 2 до угоди, у червні 2012 року позивач здійснив заміну автомобіля Chery М11 на автомобіль ЗАЗ Vida.

Відповідно ціна автомобіля Chery М11 у грудні 2013 року становила 99 990,00 грн, а автомобіля ЗАЗ Vida - 106 990,00 грн. Тому коефіцієнт для визначення поточної ціни автомобіля ЗАЗ Vida становив 1 одиницю: 99 990,00 : 106 990,00 х 100 %.

Станом на листопад 2019 року поточна ціна автомобіля ЗАЗ Vida становить 316 230,00 грн.

Розмір боргу ОСОБА_1 за угодою станом на листопад 2019 року складає 33,0993 % (100 % - 66,9007 %) від поточної ціни автомобіля, що у грошовому виразі складає 104 669,92 грн. та є чистими внесками.

Згідно положень пункту 8.2.1.4 статті 8 угоди ОСОБА_1 надав гарантію забезпечення виконання ним зобов`язання за угодою № 342296 - гарантію поручителя.

16 вересня 2014 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» уклав із ОСОБА_2 договір поруки, згідно умов якого ОСОБА_2 зобов`язався відповідати перед товариством за виконання ОСОБА_1 в повному обсязі зобов`язань, що виникають з угоди № 342296, а в разі їх невиконання - відповідати перед товариством як солідарний боржник.

Договір поруки посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Л. В., реєстраційний № 559.

Згідно статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно пункту 4.4. договору поруки сторони погодили, що строк дії даного договору становить 10 років з дня підписання даного договору, тобто до 16 вересня 2024 року.

Неодноразові звернення до поручителя з вимогою про погашення заборгованості в позасудовому порядку результату не дали.

Тому позивач просив стягнути солідарно з відповідачів: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на свою користь суму заборгованості за угодою № 342296 в розмірі 104 669,92 грн та з кожного відповідача по 960 грн в рахунок повернення сплаченого судового збору.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2020 року в задоволенні позову ТОВ «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 01 червня 2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» залишено без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2020 року залишено без змін.

06 липня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 01 червня 2020 року у вказаній вище справі, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) - 2 102 грн.

Предметом спору в цій справі є стягнення солідарно із відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 104 669,92 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100=210 200 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а) і в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для касаційного перегляду судових рішень, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки ТОВ «АВТО ПРОСТО» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 01 червня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська