Єдиний унікальний номер справи: 490/3155/17
Провадження № 22-ц/812/630/20 Головуючий в апеляційній інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

13 липня 2020 року м. Миколаїв Справа № 490/3155/17

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

представника відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_7 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_4 , та апеляційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2019 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду під головуванням судді Гуденко О.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , Миколаївської міської ради про виділ у користування частини земельної ділянки,

встановила:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про виділ у користування частини земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 29 грудня 1989 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Павловою Г. Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 6-3949, є власником АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 домоволодіння АДРЕСА_3 , що розташоване на земельній ділянці загальною площею 884 кв. м.

Іншим співвласникам цього домоволодіння рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2007 року затверджено ідеальні частки, а саме: ОСОБА_8 належить 18/100; ОСОБА_11 належить 28/100; ОСОБА_12 належить 12/100; ОСОБА_13 належить 6/100; ОСОБА_14 належить 6/100 часток.

26 жовтня 2012 року рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1456 житловим приміщенням по АДРЕСА_3 , які належать ОСОБА_1 надано нову адресу: АДРЕСА_4 .

Позивач посилаючись на те, що між співвласниками виникають спори щодо користування земельною ділянкою, просив визначити порядок користування спірною земельною ділянкою.

08 листопада 2017 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника, подав до суду уточнену позовну заяву та просив виділити йому у користування частину земельної ділянки загального користування, яка відповідає його ідеальній частині 30/100 у домоволодінні АДРЕСА_3 із земельної ділянки, загальною площею 884 кв. м.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2019 року позов задоволено.

Виділено у користування ОСОБА_1 земельну ділянку, загальною площею 225,8 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , із земельної ділянки, загальною площею 862 кв. м відповідно до другого варіанту висновку № 125-092 судової земельно-технічної експертизи від 29 грудня 2017 року.

Лінія розділової межі для даного варіанту проходить: перша частина від лівої бокової межі вздовж фасадної межі вправо довжиною 4,85 м, поворот вверх вздовж лівої бокової стіни житлового будинку довжиною 26,95 м, поворот вліво до лівої бокової межі довжиною 6,9 м; друга частина від фасадної межі вздовж лівої бокової межі довжиною 24,53 м, поворот вліво довжиною 7,11 м, поворот вверх по прямій похилій прямій довжиною 9,04 м, поворот вправо до правої бокової межі довжиною 6,63 м.

Ділянка уздовж частини фасадної зовнішньої стіни житлового будинку літ. «В-2» виділяється в користування співвласника ОСОБА_1 з правом безперешкодного користування власника житлового будинку літ. «В-22» за адресою: АДРЕСА_3 , на час виконання ремонтних робіт за попереднім узгодженням часу.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд прийшов до висновку, що виділ земельної ділянки у користування саме за другим варіантом експертизи найбільше відповідає ідеальній частці позивача у спільній земельній ділянці.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 , діючи через свого представника ОСОБА_4 , подала апеляційну скаргу, в якій, просила скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволені позовних вимог, з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Крім рішення, просила скасувати ще й ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2019 року про відмову у прийнятті зустрічного позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представник позивача адвокат Сидоренко Т.В., посилалась на те, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також подали апеляційну скаргу на зазначене рішення, в яких також просили його скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_4 , щодо відмови у прийнятті зустрічного позову залишено без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2019 року без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_4 , та апеляційну скаргу ОСОБА_5 і ОСОБА_6 щодо вирішення позову ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2019 року скасовано і прийнято постанову, якою в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , Миколаївської міської ради про виділ у користування частини земельної ділянки відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1 252,77 грн, на користь ОСОБА_5 868,57 грн та на користь ОСОБА_6 868,57 грн на відшкодування судового збору за подачу апеляційних скарг.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що виділ земельної ділянки по другому варіанту судової земельно-технічної експертизи судового експерта ОСОБА_15 , хоча і відповідає ідеальній частці позивача у зазначеному домоволодінні, проте порушує права інших співвласників, які теж мають право на зазначену земельну ділянку та бажають його реалізувати.

Постановою Верховного суду від 12 лютого 2020 року постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , Миколаївської міської ради про виділ у користування частини земельної скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, ухвала Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2019 року, яка залишена без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року, щодо відмови у прийнятті зустрічного позову не є предметом апеляційного перегляду.

Скасовуючи постанову апеляційного суду та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд в постанові зазначив, що скасовуючи рішення суду першої інстанції з тих підстав, що виділ позивачу земельної ділянки згідно другого варіанту висновку № 125-092 судової земельно-технічної експертизи порушує права інших співвласників, які теж мають право на зазначену земельну ділянку та бажають його реалізувати, апеляційний суд не дослідив інших варіантів розподілу земельної ділянки, в тому числі, запропонованих відповідачами. Відмовляючи в позові, апеляційний суд залишив без вирішення спір, не з`ясував можливості встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою з урахуванням інтересів усіх сторін спору.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційні скарги не визнала з підстав зазначених у відзиві.

Представник відповідача ОСОБА_16 ОСОБА_4 , та представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ОСОБА_7 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та представник відповідача Миколаївської міської ради не заявилися, будучи своєчасно повідомленими про час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомили.

Згідно відмітки у поштовому повідомлені від 21 травня 2020 року відповідач ОСОБА_8 відсутня за адресою місця проживання, що відповідно до приписів пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку апеляційний суд враховує те, що відповідно до положень частини 1 статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Суд установив, що сторони є співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_3 . Реальний поділ вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами між сторонами у встановленому законом порядку не проводився.

29 грудня 1989 року ОСОБА_1 став власником 30/100 частин домоволодіння із відповідною частиною господарських та побутових споруд АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 29 грудня 1989 року, посвідченого ОСОБА_17 , державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори, реєстраційний номер 6-3949.

09 січня 1990 року вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований у комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 57.

24 грудня 2007 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва у цивільній справі № 2-3-4620/07 затвердженні за співвласниками домоволодіння АДРЕСА_3 ідеальні частки, а саме: ОСОБА_18 18/100, ОСОБА_11 28/100, ОСОБА_12 12/100, ОСОБА_1 30/100, ОСОБА_13 6/100, ОСОБА_14 6/100.

09 квітня 2008 року ОСОБА_14 , ОСОБА_13 подарували належні їм 12/100 частин вказаного домоволодіння із відповідною частиною господарських та побутових споруд ОСОБА_19 та ОСОБА_6 в рівних частиках по 6/100 частин кожній.

16 жовтня 2008 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва у цивільній справі № 2-4-5686/08 за ОСОБА_3 визнано право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12 на 12/100 частин вказаного домоволодіння із відповідною частиною господарських та побутових споруд.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 грудня 2016 року 28/100 часток вказаного домоволодіння належать ОСОБА_9 , як спадкоємиці після смерті ОСОБА_11 . Право власності ОСОБА_9 зареєстровано в державному реєстрі 19 грудня 2016 року.

Згідно договору дарування від 12 вересня 2017 року ОСОБА_19 подарувала ОСОБА_5 6/100 часток в праві власності на домоволодіння з відповідною часткою належних до нього господарських та побутових будівель та споруд в АДРЕСА_3 .

02 жовтня 2012 року розпорядженням адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради № 187-р визнано готовою до експлуатації житлову побудову мансарду літ. «Бмс» та тамбур літ. «б» (площа забудови 1,4 кв. м), які належать ОСОБА_1

26 жовтня 2012 року рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1456 30/100 частинам домоволодіння із відповідною частиною господарських та побутових споруд АДРЕСА_3 АДРЕСА_3 , що належать позивачу, надана нова адреса: АДРЕСА_4 .

У зв`язку з наданням нової адреси замість договору купівлі-продажу від 24 грудня 1989 року позивачу на вказану частину домоволодіння видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24 грудня 2012 року. 26 грудня 2012 року свідоцтво про право власності зареєстровано у комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 38793683, номер запису 24168 в книзі 155.

Як встановлено при дослідженні матеріалів інвентаризаційної справи № 2498, за адресою: АДРЕСА_3 , виділена земельна ділянка, загальною площею 884 кв. м (станом на 23 квітня 1932 року та 17 березня 1949 року).

Станом на 25 квітня 1975 року на підставі рішення Центрального райвиконкому № 302 від 11 квітня 1975 року змінені ідеальні частки ОСОБА_20 30/100, ОСОБА_21 70/100. При цьому станом на 1956 рік, на час виникнення спільної часткової власності (договір купівлі - продажу від 11 серпня 1956 року, посвідчений ОСОБА_22 нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори, за яким ОСОБА_20 відчужила 31/100 частки ОСОБА_23 ), розмір ідеальної частки ОСОБА_20 був 69/100, Блануци 31/100. На цей час не було ні прибудов до житлового будинку літ. «В-1», ні будинку літ. «Н-1», ні гаражу літ. «Ж». Будинок літ. «Б» був в тих самих зовнішніх розмірах.

Як вбачається з технічного паспорту на домоволодіння та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, по АДРЕСА_3 та 184/1 в цілому воно складається з 4-х житлових будинків: за літ. «А», загальною площею 73,4 кв. м, житловою площею 45,1 кв. м, літ. «Б», загальною площею 49,4 кв. м, житловою площею 30,6 кв. м, літ. «В», загальною площею 82,9 кв. м, житловою площею 51,8 кв. м, літ. «Н», загальною площею 19,4 кв. м, житловою площею 9,7 кв. м.

До домоволодіння належать господарські та побутові споруди: сарай літ. «У», вбиральня літ. «У», погріб літ. «Рпд», сарай літ. «И», вбиральня літ. «К», гараж літ. «Ж», сарай літ. «Е», душ літ. «К», вбиральня літ. «М», літня кухня літ. «Р», сарай літ. «З», споруди І, ІІ, ІІІ, V, 5, огорожі 1, 2, 3, 4, 8, 10, 6, 8.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 29 березня 2018 року право власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_5 на 6/100 часток (на підставі договору дарування від 12 вересня 2017 року), за ОСОБА_9 на 28/100 часток (на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19 грудня 2016 року), за ОСОБА_10 на 9/100 часток (на підставі договору дарування № 1048 від 21 травня 2013 року з визначенням конкретно визначених приміщень в житловому будинку літ. «А», 1/8 воріт № 2 та 1/8 замощення ІІІ).

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи від 29 грудня 2017 року № 125-092, проведеної судовим експертом ОСОБА_15 , розроблено два варіанти виділу у користування позивачеві частини земельної ділянки перший варіант по землекористуванню, що склалося на момент дослідження, другий варіант згідно ідеальної частки співвласника ОСОБА_1 з урахуванням його побажання.

Так, відповідно до цього висновку, згідно даних геодезичної зйомки земельна ділянка АДРЕСА_3 неправильної багатокутної форми, фактична площа складає 862 кв. м, що не відповідає площі в 884 кв.м, як вказано у рішенні № 2001 від 20 жовтня 1957 року.

Згідно першого варіанту, розробленого по землекористуванню, що склався на момент дослідження на земельну ділянку на момент дослідження є один в`їзд з боку вул. В. Морська через металеві ворота шириною 3,5 м в загальному користуванні всіх співвласників.

Ділянка загального користування між співвласниками проходить від воріт шириною проїзду 2,92 м вздовж всієї дворової території до внутрішньої огорожі. Загальна площа земельної ділянки в загальному користуванні між співвласниками на момент дослідження складає 109,28 кв. м.

Житловий будинок літ. «Б-2» (літ. «Б») в користуванні співвласника ОСОБА_1 розташований уздовж фасадної межі в лівій боковій частині. Надвірні господарські будови розташовані вздовж лівої бокової межі та примикають до житлового будинку Б-2, вхід до житлового будинку через прибудову літ. «б-2» з боку дворової території.

На час дослідження земельна ділянка в індивідуальному користуванні ОСОБА_1 , яка прилегла до житлового будинку та господарських споруд огороджена внутрішньою огорожею, яка проходить від верхнього кута задньої торцевої стіни житлового будинку до житлового будинку літ. «В2-2». Фактично позивач користується земельною ділянкою на момент дослідження 197,97 кв. м, з яких під будівлями 106,26 кв. м, під індивідуальною землею 58,93 кв. м, ділянка загального користування 109,28 кв. м що на 60,63 кв. м менше від ідеальної долі 258,6 кв. м. Лінія розділової межі для даного варіанту проходить від лівої бокової межі вздовж фасадної межі вправо довжиною 4,85 м, поворот вверх вздовж лівої бокової стіни житлового будинку довжиною 26,95 м, поворот вліво до лівої бокової межі довжиною 6,9 м.

Відповідно до другого варіанту згідно ідеальної частки співвласника ОСОБА_1 , враховуючи щільність забудови земельної ділянки, розташування на ній житлових будинків і надвірних господарських будов, в користуванні кожного співвласника, а також наявність земельних ділянок під городом пропонується виділити в користування позивача частину земельної ділянки під городом, вільну від забудов, розташовану вздовж правої бокової межі в центральній частині, площею 60,63 кв. м, розміром 6,63-7,11 х 8,72- 9,04. При цьому фактично співвласник буде користуватися земельною ділянкою в домоволодінні 258,6 кв. м, що відповідає його ідеальній частці.

Як пояснили представники відповідачів у судовому засіданні, фактично городом на теперішній час користуються співвласники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і з обох боків цього городу розташовані спільна вбиральня та сарай у користуванні ОСОБА_6 . З цього городу вони мають намір виділити недостаючи розміри ділянки ОСОБА_3 до її ідеальної частки.

Експерт ОСОБА_15 в суді першої інстанції пояснювала, що за другим варіантом виділена позивачу недостаюча до ідеальної частки земельна ділянка визначена за рахунок вільної від забудов землі та не перешкоджає нікому іншому у доступі до їх споруд.

Крім того, з матеріалів справи та пояснень експерта вбачається, що експертизу проведено на підставі наданих судом матеріалів справи, з повідомленням учасників справи.

Згідно довідки комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 07 вересня 2018 року, наданої на запит суду, вбачається, що після перерахунку часток частка ОСОБА_1 становить 30/100 часток. Як слідує з матеріалів вищезазначеної інвентаризаційної справи ця частка у 30/100 часток фактично не змінювалася від його первісного правопопередника ОСОБА_20 з 1970-х років, що становила на час виникнення права спільної часткової власності 69/100.

Відповідно до висновку експерта земельно-технічного дослідження від 21 грудня 2018 року № 18-1028/1029, проведеного Миколаївським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за заявою ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по визначенню загальної площі, конфігурації та можливих варіантів порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_3 згідно первинних часток співвласників на вирішення експерта поставлені питання про загальну площу та конфігурацію земельної ділянки по АДРЕСА_3 та можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою з врахуванням побажань сторін.

Виходячи з правовстановлюючих документів сторін, враховуючи первинні частки та фактичну площу ділянки 862 кв. м співвласникам на праві користування належить: ОСОБА_8 з часткою 5/100 43,1 кв. м, ОСОБА_9 з часткою 30/100 258,6 кв. м, ОСОБА_3 з часткою 15/100 129,3 кв. м, ОСОБА_1 з часткою 30/100 258,6 кв. м, ОСОБА_24 та ОСОБА_5 (об`єднали свої частки) з часткою 15/100 129,3 кв. м, ОСОБА_10 з часткою 5/100 43,1 кв. м. Всього під будівлями 442,46 кв. м, з них під житловими 353,16 кв. м, під господарськими 89,3 кв. м, під городом та двором 419,54 кв. м. На момент проведення експертизи встановлено, що в користуванні сторін знаходяться наступні частини земельної ділянки: у користуванні ОСОБА_8 38,8 кв.м, ОСОБА_9 227,83 кв. м, ОСОБА_3 80,36 кв. м, ОСОБА_1 165,19 кв. м, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 155,16 кв. м, ОСОБА_10 67,62 кв. м, отже загальна площа земельної ділянки, що перебуває у користуванні співвласників 734,14 кв. м, у загальному користуванні 127,86 кв. м.

З цього дослідження слідує, що у деяких співвласників перебуває у користуванні земельна ділянки більша за належну їм ідеальну частку, а загальна ділянка- це фактично лише проїзд (прохід) від воріт. Розробити варіант користування згідно ідеальних часток співвласників неможливо у зв`язку з великою забудовою ділянки.

За цим висновком, за трьома запропонованими експертом варіантами по визначенню порядку користування земельною ділянкою, позивачу запропоновано виділення земельної ділянки на 50-70 кв.м. менше площі від його ідеальної частки.

Так, за першим варіантом запропоновано ОСОБА_8 на 1,37 кв.м більше ідеальної частки, ОСОБА_9 на 7, 59 кв.м. більше ідеальної частки, ОСОБА_3 на 29,76 кв.м. менше ідеальної частки, ОСОБА_1 на 55,05 кв.м. менше ідеальної частки, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на 45, 04 кв.м. більше ідеальної частки, ОСОБА_10 на 30,81 кв.м. більше ідеальної частки.

За другим варіантом запропоновано ОСОБА_8 на 1,67 кв.м більше ідеальної частки, ОСОБА_9 на 9, 37 кв.м. більше ідеальної частки, ОСОБА_3 на 28, 87 кв.м. менше ідеальної частки, ОСОБА_1 на 59, 21 кв.м. менше ідеальної частки, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на 45, 93 кв.м. більше ідеальної частки, ОСОБА_10 на 31,11 кв.м. більше ідеальної частки.

За третім варіантом запропоновано ОСОБА_8 на 1,67 кв. більше ідеальної частки, ОСОБА_9 на 9, 37 кв.м. більше ідеальної частки, ОСОБА_3 ідеальна частка, ОСОБА_1 на 73,46 кв.м. менше ідеальної частки, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на 31,31 кв.м. більше ідеальної частки, ОСОБА_10 на 31,11 кв.м. більше ідеальної частки.

Крім того, згідно висновку того ж експерта від 30 січня 2019 року №19-104, розробленого за заявою тих самих відповідачів та відповідно до побажань співвласників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_25 визначено такий порядок користування: ОСОБА_26 ТП (5/100 часток) 44,77 кв.м., ОСОБА_9 (30/100) 267, 97 кв.м., ОСОБА_3 (15/100) 129, 3 кв.м АДРЕСА_1 /100) 185, 14 кв.м, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (15/100) 160, 61 кв.м., ОСОБА_10 (9/100) 74, 21 кв.м. Прохід на земельні ділянки співвласників залишається без змін по фактичному користуванню з боку вул. В. Морська).

За цим варіантом запропоновано ОСОБА_8 на 1,67 кв.м більше ідеальної частки, ОСОБА_9 на 9, 37 кв.м. більше ідеальної частки, ОСОБА_3 ідеальна частка, ОСОБА_1 на 73,46 кв.м. менше ідеальної частки, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на 31,31 кв.м. більше ідеальної частки, ОСОБА_10 на 31,11 кв.м. більше ідеальної частки.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 90 ЗК УРСР (в редакції 1970 року) на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною.

Згідно з частиною першою статті 91 ЗК УРСР (в редакції 1970 року) особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок.

Відповідно до статті 120 ЗК України (в редакції на час розгляду справи судом першої інстанцій), статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника (землекористувача).

До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Цивільного кодексу України» і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Між позивачем та відповідачами не досягнуто згоди щодо користування земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм об`єкти нерухомого майна.

Нормами частини другої статті 6, частини першої статті 22, частини першої статті 23 ЗК України (в редакції 1991 року) передбачалося набуття громадянами права власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину та виникнення права власності після встановлення меж земельної ділянки в натурі і одержання державного акту про право власності на землю.

Аналогічними за змістом нормами статті 81 ЗК України також передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

Як встановлено спірна земельна ділянка на момент розгляду справи у власності сторін не перебуває, а знаходиться у їхньому постійному користуванні як співвласників домоволодіння, для обслуговування якого вона виділялася компетентними державними органами. При цьому, на думку колегії суддів, позивач не втратив права на захист своїх прав щодо користування ним спірною земельною ділянкою, у зв`язку з отриманням 24 грудня 2012 року свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Тому доводи апеляційних скарг щодо відсутності у позивача права на отримання у користування частини земельної ділянки та неправильність, у зв`язку з тим, висновку експерта не заслуговують на увагу.

Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником (законним користувачем) відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності (законному користуванні адже права постійних користувачів земельних ділянко підлягають судовому захисту нарівні з правами власника), здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

За аналогією, відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Виходячи з того, що володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Як видно із матеріалів інвентарної справи Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації №2498, плану спірної земельної ділянки, в`їзд на земельну ділянку є спільним для сторін.

Визначення порядку користування земельною ділянкою здійснено судом першої інстанції відповідно другого варіанту висновку № 125-092 судової земельно-технічної експертизи від 29 грудня 2017 року, а саме виділено у користування ОСОБА_1 земельну ділянку, загальною площею 225,8 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , із земельної ділянки, загальною площею 862 кв. м.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Визначаючи найбільш прийнятим такий варіант виділу у користування земельної ділянки, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з інтересів сторін, їх рівного права на земельну ділянку, цей варіант передбачає ідеальну частку позивача у праві власності на належні йому будівлі та споруди відповідно до первісних часток. Цей варіант передбачає земельну ділянку загального користування, яка забезпечить сторонам нормальне користування належними їм на праві власності житловими будинками, будівлями та спорудами, здійснення догляду за цими об`єктами із врахуванням санітарних правил і правил пожежної безпеки та можливість проходу і проїзду з вулиці на подвір`я.

Заперечення в апеляційних скаргах відповідачів та їх представників проти виділу позивачу у користування земельної ділянки колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки ОСОБА_1 , як співвласник, відповідно до первісних часток 30/100 часток, у спірному домоволодінні має право на виділ у користування земельної ділянки відповідно своєї первісної частки.

Питання щодо виділу у користування земельної ділянки відповідачів судом не досліджувалося, оскільки такі зустрічні вимоги відповідачів не були прийняті судом до розгляду з даним позовом (а.с.82-83 т.2), у зв`язку з чим, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений самостійно вирішувати питання щодо відокремленої частини земельної ділянки, яка відповідала б розміру часток відповідачів.

Більш того, як встановлено відповідач ОСОБА_8 відповідно до ст.1297 ЦК України не звернулася до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину на частку вказаного житлового будинку після смерті ОСОБА_18 , однак ця обставина не позбавляє її права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Отже, оскільки ОСОБА_8 не оформила своє право власності на частку вказаного домоволодіння у встановленому законом порядку, розглядати питання щодо виділу їй земельної ділянки, на думку колегії суддів, неможливо.

Доводи викладені у апеляційних скаргах щодо порушення норм процесуального права фактично зводяться до незгоди з діями позивача, щодо здійснення ним процесуальних прав, який одночасно, в один день, подав два аналогічних позови, та процесуальними діями і рішеннями головуючого судді у справі, щодо прийняття до розгляду позову, відкриття провадження у справі, підготовки до судового розгляду справи, не призначення попереднього судового засідання, а також до суб`єктивного тлумачення норм права, проте ці доводи правильність остаточних висновків суду не спростовують, з урахуванням встановлених судом обставин справи, у зв`язку з чим підстав вважати, що доводи є слушними, не має. Висновок експерта за яким проведено виділ позивачу у користування земельної ділянки не викликає сумнівів у його правильності щодо фактичного користування земельною ділянкою, з огляду на аналогічні графічні зображення користування земельною ділянкою відповідно висновків експерта, що надані відповідачами.

Не може погодитися колегія суддів із виділом позивачу у користування земельної ділянки за першим варіантом експертизи та за чотирьома варіантами експерта, запропонованих відповідачами, з огляду на те, що ці варіанти передбачають значне зменшення позивачу розміру земельної ділянки від більше 50 та 70 кв.м від його ідеальної частки у праві власності на частку у домоволодінні на час виникнення спільної часткової власності, що вірно констатував суд першої інстанції. Також колегія суддів бере до уваги те, що ОСОБА_1 не надав своєї згоди на виділ йому земельної ділянки із значним відхиленням від його частки.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою відповідно до ст. 375 ЦПК України для відмови у задоволенні апеляційних скарг та залишення рішення без змін.

З огляду на викладене відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені відповідачами судові витрати за подачу та розгляд справи судом апеляційної інстанції не підлягають компенсації за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_4 , та апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 14 липня 2020 року.