н/п 2/953/437/20
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2020 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Лях М.Ю.,
при секретарі Хомінської Т.В.,
за участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат по сплаті комунальних послуг, -
Позивач звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення просить стягнути з відповідача на її користь Ѕ частини від загальної суми витрат за комунальні послуги у сумі 22 385,60 грн. та судовий збір за подачу позовної заяви з послугами банку в сумі 776,08 грн., що разом складає 23 161,68 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона з 1997 року мешкає, а з 2001 року зареєстрована та мешкає по АДРЕСА_1 . Це домоволодіння у розмірі 53/100 частини на праві власності належить ОСОБА_3 . З 29 жовтня 1991 року ОСОБА_3 був зареєстрований та мешкав в АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його спадкоємець ОСОБА_2 подав 08.08.2014 року заяву про прийняття спадщини спадкодавця ОСОБА_3 - житловии будинок (частина 2) та земельну ділянку по АДРЕСА_3 . Восьмою Харківською нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №603/2014, яка не є завершеною. З 02.10.2001 року за адресою АДРЕСА_3 та мешкав до 2012 року відповідач ОСОБА_2 , який з 2012 року до сьогодення не мешкає з позивачем під одним дахом, але має ключі від оселі та приходить у її відсутність, його бачили сусіди при виході з дому та подвір`я. На теперішній час зв`язку з відповідачем не має, адреса його мешкання не відома. По цьому домоволодінню для сплати за комунальні послуги у підприємствах- постачальниках відкриті особові рахунки на ОСОБА_3 в ТОВ «Харків Екоресурс», ОСОБА_2 в КП «Харківводоканал», в ПАТ «Харьківміськгаз» та в АК «Харківобленерго». Рахунки згідно квитанцій вище вказаних комунальних підприємств в повному обсязі позивач сплачує особисто з 1997 року по теперішній час. Зазначає, що за квітень 2016 березень 2019 років її витрати по сплаті комунальних послуг складають 44 771,19. Однак, оскільки в будинку за адресою АДРЕСА_3 зареєстровано дві особи (вона та ОСОБА_2 ), то всі витрати за комунальні послуги повинні ділитися солідарно між нею та ОСОБА_2 .
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29.07.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
08.01.2020 року до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог мотивуючи тим, що він фактично не проживає в будинку за адресою АДРЕСА_3 , отже не споживає комунальні послуги, тому і не зобов`язаний сплачувати за те, чим фактично не користується, на відміну від позивачки, яка постійно проживає за вказаною адресою та користується усіма комунальними послугами. В 2010 року між ним та позивачкою розірвано шлюб за рішенням суду, між ними не був урегульований порядок оплати комунальних послуг у договірному порядку. Відтак з його боку відсутні будь-які порушення прав позивача, пов`язані з її проживанням у будинку по АДРЕСА_3 . В уточненій позовній заяві позивач зазначає, що відповідач приходить в квартиру за його відсутністю та користується комунальними послугами, проте жодного доказу цього позивачем не надано, у зв`язку з чим недоведені обставини не можуть бути підставами для задоволення позову.
13.01.2020 року позивач надала відповідь на відзив, в якій просить задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на доводи, які раніше викладені в позовній заяві. Всі особисті рахунки щодо комунальних послуг відкриті на ім`я відповідача - ОСОБА_2 , однак по усіх цих рахунках вона розраховується особисто, оскільки відповідач ухиляється від їх сплати.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27.02.2020 року підготовче провадження закрито та призначено цивільну справу до розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, в матеріалах цивільної справи наявна письмова заява про розгляд справи за відсутності відповідача, у задоволенні позовних вимог просить відмовити на підставі заперечень викладених у відзиві на позовну заяву.
Суд, перевіривши доводи, викладені сторонами в обґрунтування заявлених позовних вимог, заперечення викладені у відзиві відповідача, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку, приходить до наступного.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 Цивільного кодексу України.
Обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території випливає з положень статей 7, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статей 151, 162 Житлового кодексу Української РСР та Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 360 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Відповідно до статті 64 Житлового кодексу УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
У відповідності до положень статті 68 Житлового кодексу УРСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.
Згідно зі статтею 151 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом Української РСР.
Відповідно до ч.4 статті 156 Житлового кодексу УРСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
У відповідності до положень статті 162 Житлового кодексу УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572», визначено Правила користування приміщеннями житлових будинків, згідно яких власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом. Згідно п. 11 вищезазначеної Постанови, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до п. 13 вищезазначеної Постанови, спори, що виникають під час користування приміщеннями житлових будинків, розв`язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку.
З матеріалів цивільної справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.07.2010 року розірвано шлюб, зареєстрований 07.09.2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03.09.2010 року за ОСОБА_1 визнано право постійного проживання з наданням житлової площі у житловому будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_3 .
Згідно довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова, сформованої 02.12.2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
В матеріалах цивільної справи наявні копії квитанцій про оплату комунальних послуг за період з 2016 по 2019 роки, особисті рахунки, по яких нараховуються житлово-комунальні платежі в КП «Харківводоканал», АК «Харківобленерго», ТОВ «Харківгаз Збут», ТОВ «Харків Екоресурс» відкриті на ім`я ОСОБА_2 .
Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 та довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова, сформованої 02.12.2019 року, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Зі змісту копії Актів від 10.11.2015 року, 19.05.2016 року, 20.07.2016 року, 25.08.2017 року, складених головою вуличного комітету №8 та сусідами, вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте з 2012 року за вказаною адресою не проживає.
За загальним правилом, встановленим частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, окрім іншого, письмовими доказами.
За змістом статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до квитанцій про оплату комунальних послуг, що містяться у матеріалах справи, позивачем сплачувались кошти за житлово-комунальні послуги надані КП «Харківводоканал», АК «Харківобленерго», ТОВ «Харківгаз Збут», ТОВ «Харків Екоресурс». Однак, позивачем не доведено, що у зазначений у позовній заяві період відповідач споживав надані комунальні послуги, а отже не доведено і право вимагати від відповідача сплати половини вартості цих послуг.
Згідно копії договору купівлі-продажу, укладеного 23.11.1990 року, власником 53/100 частини жилого будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на час судового розгляду відповідач ОСОБА_2 звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте відомості про видачу йому свідоцтва про право власності на спадкове майно в матеріалах справи відсутні. Згідно наявних в матеріалах справи копії актів від 10.11.2015 року, 19.05.2016 року, 20.07.2016 року, 25.08.2017 року складених головою вуличного комітету №8 та сусідами, відповідач фактично не проживає у вказаному житловому будинку, який належить його батьку з 2012 року.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 725/3790/16-ц, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в квартирі. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності.
Як встановлено судом та вказана обставина не оспорювалась стороною позивача, відповідач не проживає у будинку АДРЕСА_1 , а отже з урахуванням вищезазначених висновків, зроблених Верховним Судом, використання наданих комунальних послуг здійснювалось на потреби особи позивача, оскільки як зазначено нею у позовній заяві, що саме вона проживає у вказаному житловому будинку.
За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_2 не є співвласником жилого будинку АДРЕСА_1 , фактично не проживає за вказаною адресою та не є споживачем вказаних комунальних послуг, відкритих особових рахунків на своє ім`я не має, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з нього витрат, пов`язаних з утриманням та збереженням вищезазначеного будинку у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити за необгрунтвоаністю та недоведеністю.
Відповідно до ч.1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Звертаючись до суду з позовними вимогами про відшкодування матеріальних витрат за сплату комунальних послуг позивач посилається на положення статей 64, 151, 156, 162 Житлового кодексу УРСР та статтей 509, 692, 1166 Цивільного кодексу України.
Разом з тим, визначаючи на власний розсуд предмет заявлених позовних вимог, позивач не вірно визначає правову підставу, якою обґрунтовується наявністю у неї права на стягнення з відповідача матеріальних витрат за сплату комунальних послуг, мотивуючи тим, що відповідач ОСОБА_2 є наймачем житлового будинку АДРЕСА_1 та, відповідно повинен відшкодувати понесені нею витрати зі сплати комунальних послуг.
Так, визначаючи правову природу спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені по вказаній цивільній справі позовні вимоги з урахуванням наданих уточнень підлягають розгляду з урахуванням положень статті 544 Цивільного кодексу України, на які позивач має посилатися як на правову підставу для зверення до суду з відповідним позовом. Відповідно до статті 544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.
За загальним правилом, встановленим частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За таких обставин, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, та зважаючи на те, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, які б відповідали фактичним обставинам справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат по сплаті комунальних послуг слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 90, 92, 95, 141, 223, 229, 247, 259, 263-265, 268.208-282 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат по сплаті комунальних послуг відмовити.
В судовому засідання проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення, повний текст виготовлено протягом десяти днів.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя