Справа № 301/1740/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" липня 2020 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області

В складі : головуючої : Даруда І.А.

при секретарі: Сатін Н.М.

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні,-

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона та її брат відповідач по справі ОСОБА_3 , є співвласниками спадкового домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті батьків.

Згідно рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 16 січня 2008 року, що набрало законної сили 17 квітня 2008 року, за нею визнано право власності на вказане домоволодіння в розмірі 5/6 частин, а за ОСОБА_3 - в розмірі 1/6 частини.

Домоволодіння в цілому складається із житлового будинку, позначеного на плані літерою А, та надвірних споруд: двох сараїв, позначених на плані будівель літерами Б та В, дроварні - Г, сіновалу - Д, вбиральні - Е, огорожі - цифри 1-2 та колодязь - 3. Сам житловий будинок є старим, зведений він із глини і складається він із двох житлових кімнат та коридору /сіней/. Житлова площа будинку становить 33,6 кв. метра, а загальна - 47,1 кв. метра.

Вказане підтверджується рішенням Іршавського районного суду від 16 січня 2008 року, а також даними технічного паспорту будинку, згідно якого дійсна вартість всього майна становить 31912 гривень.

В процесі декомунізації рішенням Ільницької сільської ради Іршавського району Закарпатської області № 92 від 29 лютого 2016 року АДРЕСА_1 була перейменована на АДРЕСА_1 зі збереженням попередньої нумерації будинків.

В успадкованому будинку АДРЕСА_1 постійно проживає її сім`я: вона, її чоловік ОСОБА_5 , а також двоє їх дорослих синів - ОСОБА_6 , 1993 року народження та ОСОБА_7 , 1994 року народження, що підтверджується довідкою Ільницької сільської ради.

Ніякого іншого нерухомого майна, крім права власності в розмірі 5/6 частин будинку, в якому вони проживають, у неї немає, що підтверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.08.2018 року.

У свою чергу ОСОБА_3 із сім`єю проживає поряд у новому будинку АДРЕСА_1 , загальна площа якого становить 83,4 кв. метра, який є його власністю, що підтверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру від 03.08.2018 року.

Крім того, ОСОБА_3 за 10 років навіть не зареєстрував своє право власності на 1/6 частину домоволодіння відповідно до рішення суду, що підтверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру.

У зв`язку з тим, що житлова площа спадкового будинку АДРЕСА_1 є невеликою, як і сам будинок, в ньому вже проживає четверо осіб, спільне користування із відповідачем цим будинком є неможливим. Тим більше, що вони знаходяться у неприязних відносинах між собою з моменту смерті батьків із-за розміру успадкованого кожним з них майна. А частка, що належить відповідачеві, є дуже малою і по суті не впливає на житлово-побутові інтереси та матеріальний стан сім`ї відповідача.

Також, як співвласник будинку, не може нічого зробити з будинком без згоди іншого співвласника, а відповідач у свою чергу навмисно не бажає взагалі говорити з нею з порушеного приводу. Фізичний знос будинку вимагає капітального ремонту, перебудови, але як власник його 5/6 частин вона не має законного права нічого з ним робити без згоди відповідача.

Тому, просить припинити право власності ОСОБА_3 на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1 . Сплатити на користь ОСОБА_3 із депозитного рахунку суду дійсну вартість 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Визнати за нею право власності на 1/6 частину вказаного домоволодіння, що належить ОСОБА_3 , внаслідок припинення права на його частку. Стягнути із ОСОБА_3 на її користь розмір понесених мною судових витрат по справі.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали, з мотивів викладених у позовній заяві та просили позов задовольнити в повному обсязі, додатково суду пояснили, що вважають заяву відповідача про відмову у позові за пропуском строків позовної давності безпідставною, оскільки конституційні права позивачки на захист свого житла порушуються з моменту встановлення її частки у спадковому майні та реєстрації частки відповідача, а саме 1/6, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, крім того, останню ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2016 року позивачка отримала в кінці року, оскільки не була присутня при розгляді даної справи, повязаної з захистом її права на земельну ділянку спірного дворогосподарства, а до суду звернулася 14.08.2018 року, отже вважають, що заява не підлягає до задоволення. Згідно висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 20.03.2020 року коефіцієнт фізичного зносу даного будинку становить 0,70 %, що загрожує обвалом даного будинку та потребує капітального ремонту. Посилання відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 про те, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з повторним зверненням позивачки до суду з таким самим позовом не підлягає до задоволення, оскільки рішення Іршавського районного суду було скасовано з підстави невнесення коштів на депозит суду вартості 1/6 частки спірного будинковолодіння.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання з`явилися, позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні таких з підстав викладених у відзиві (а.с.59-60) та з підстав ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України.

Суд, заслухавши пояснення сторін їх представників, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав:

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 , є співвласниками спадкового домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті батьків, а саме: рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 16 січня 2008 року, що набрало законної сили 17 квітня 2008 року, за позивачкою ОСОБА_1 визнано право власності на вказане домоволодіння в розмірі 5/6 частин, а за відповідачем ОСОБА_3 - в розмірі 1/6 частини (а.с.5-8).

Домоволодіння в цілому складається із житлового будинку, позначеного на плані літерою А, та надвірних споруд: двох сараїв, позначених на плані будівель літерами Б та В, дроварні - Г, сіновалу - Д, вбиральні - Е, огорожі - цифри 1-2 та колодязь - 3. Сам житловий будинок є старим, зведений він із глини і складається із двох житлових кімнат та коридору /сіней/. Житлова площа будинку становить 33,6 кв. метра, а загальна - 47,1 кв. метра, що стверджується рішенням Іршавського районного суду від 16 січня 2008 року та даними технічного паспорту будинку, згідно якого дійсна вартість всього майна становить 31912 гривень (а.с.11-15).

Рішенням Ільницької сільської ради Іршавського району Закарпатської області № 92 від 29 лютого 2016 року АДРЕСА_1 була перейменована на АДРЕСА_1 зі збереженням попередньої нумерації будинків, що підтверджується копією вказаного рішення сільської ради та довідкою Ільницької сільської ради № 145 від 12.01.2017 року (а.с.16,17).

В успадкованому будинку АДРЕСА_1 постійно проживає сім`я позивачки: позивачка, її чоловік ОСОБА_5 , а також двоє їх дорослих синів - ОСОБА_6 , 1993 року народження та ОСОБА_7 , 1994 року народження, що підтверджується довідкою із Ільницької сільської ради №2096 від 02.08.2018 року (а.с.51).

Ніякого іншого нерухомого майна, крім права власності в розмірі 5/6 частин будинку, в якому вони проживають, у позивачки немає, що підтверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.08.2018 року (а.с.18-19).

ОСОБА_3 із сім`єю проживає поряд у новому будинку АДРЕСА_1 , загальна площа якого становить 83,4 кв. метра, який є власністю відповідача ОСОБА_3 , що стверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру від 03.08.2018 року (а.с.20-21).

ОСОБА_3 27.08.2018 року зареєстрував своє право власності на 1/6 частину домоволодіння відповідно до рішення суду, що підтверджується Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.62).

У зв`язку з тим, що житлова площа спадкового будинку АДРЕСА_1 є невеликою, як і сам будинок, в ньому вже проживає четверо осіб, спільне користування із відповідачем цим будинком є неможливим. А також, що сторони знаходяться у неприязних відносинах між собою з моменту смерті батьків із-за розміру успадкованого кожним з них майна. А частка, що належить відповідачеві, є дуже малою і по суті не впливає на житлово-побутові інтереси та матеріальний стан сім`ї відповідача.

Позивачка, як співвласник будинку, позбавлена можливості володіти, користуватися, розпоряджатися будинком без згоди іншого співвласника, а відповідач у свою чергу навмисно не бажає вирішувати будь-які проблеми по ремонту чи обслуговуванню будинку.

Коефіцієнт фізичного зносу будинку АДРЕСА_1 становить 0,70 % та вимагає капітального ремонту, перебудови, але як власник його 5/6 частин позивачка ОСОБА_1 не має законного права нічого з ним робити без згоди брата, тобто відповідача ОСОБА_3 , а технічний поділ у натурі вказаного житлового будинку відповідно до ідеальних часток кожного із співвласників - 5/6 частин ОСОБА_1 та 1/6 частин ОСОБА_3 - не можливий, так як суперечитиме вимогам п.5.17-5.23 ДБН В.2.2-15-2019 та дійсна вартість вищезазначеного житлового будинку разом із надвірними спорудами становить - 250525,00 гривень, а частка 1/6 частин ОСОБА_3 становить - 41754,00 гривень, що стверджується висновком експерта № 5218/5219 від 20.03.2020 року (а.с.134-142) та доданими фототаблицями до нього (а.с.143-147).

За ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб.

Згідно із ст. ст. 379, 382 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідност. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону N 475/97-BP від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенті про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу І та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Тому суд вважає справедливим рішення про задоволення позову, а не закриття провадження у справі у звязку з повторним зверненням до суду з даним позовом, оскільки рішенням Закарпатського апеляційного суду від 15.10.2009 року рішення Іршавського районного суду від 14.07.2009 року скасовано з підстав невнесення коштів на депозитний рахунок коштів.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Згідно квитанцій № від 04.06.2020 року, позивачкою ОСОБА_1 , внесено на депозитний рахунок суду компенсацію за припинення права власності на 1/6 частки будинку АДРЕСА_1 у сумі 41754,00 грн. (а.с.163).

За таких обставин, існування умов, передбачених ст. 365 ЦК України, що є необхідними для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, при цьому, позивачами попередньо внесено на депозитний рахунок суду вартість 1/6 частки будинку.

Вирішуючи питання щодо припинення права власності відповідача на 1/6 частку спільного майна судом також враховано, що за частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена в справи N 6-68цс14).

Враховуючи взаємовідносини, які склалися між сторонами, надані ними докази, особливості об`єкта, який є спільним майном, суд вважає, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди відповідачу, який протягом тривалого часу у спірному приміщенні не проживає, його станом не цікавиться, утримання не забезпечує, при цьому внесення позивачкою коштів на депозитний рахунок суду гарантує отримання відповідачем компенсації вартості належної частини майна.

Крім того, суд також вважає, що в даному випадку відсутні підстави для застосування строку позовної давності, оскільки позивачкою ОСОБА_1 такі не пропущено, так як з 2008 року між сторонами постійно вирішувся спір у судовому порядку, що стверджується: копією рішення Іршавського районного суду від 30 березня 2011 року (а.с.26-28);копією ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 02 червня 2011 року (а.с.29-31); копією постанови Іршавського районного суду від 06 листопада 2013 року (а.с.32-33); копією постанови Львівського адміністративного суду від 17 лютого 2015 року (а.с.34-39); копією постанови Іршавського районного суду від 09 червня 2016 року (а.с.40-45);копією ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 р. (а.с. 46-50), а з даним позовом позивачка звернулася до суду, 14.08.2018 року, тобто без пропуску строку звернення до суду та у відповідності до вимог ст. 257 ЦК України, а тому заява відповідача ОСОБА_3 про застосування ст. 257 ЦК України не підлягає до задоволення.

А також, згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. та судові витрати в розмірі 7000,00 гривень.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Позивачкою надано договір про надання правничої допомоги від 10.08.2018 року, укладений між нею та адвокатом Поп Й.Й. (а.с.93), додаток до договору про надання правничої допомоги від 10.08.2018 року, акт виконаних робіт та затраченого адвокатом часу від 06.07.2020 року та квитанції № 15 від 10.08.2018 року та № 15-а від 20.05.2020 року, згідно яких сплачено 7000,00 гривень адвокату.

Керуючись ст. ст. 316, 319, 321, 355, 356, 358, 365, 379, 382, 383, 391, 396 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 81, 259, 263, 264, 265, 268 ч. 4, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Сплатити на користь ОСОБА_3 із депозитного рахунку суду дійсну вартість 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 у розмірі 41754 ,00 (сорок одну тисячу сімсот п`ятдесят чотири гривні).

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , внаслідок припинення права на його частку.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 704,80 гривень (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) в повернення сплаченого судового збору, 17270 гривень (сімнадцять тисяч двісті сімдесят) за проведення судової будівельно -технічної та оціночно- будівельної експертизи та 7000 гривень (сім тисяч) за надання правової допомоги.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 13 липня 2020 року.

Суддя : І. А. Даруда