Справа № 362/5944/18
Провадження № 2/362/296/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Марчука О.Л.,

при секретарі Лущик Т.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що відповідно до письмової розписки відповідач отримав від нього позику в сумі 1 040 000 гривень 00 копійок та зобов`язався повернути в строк до 01 вересня 2018 року грошові кошти в сумі 1 080 000 гривень 00 копійок. Оскільки вказану суму позики за договором відповідач не повернув, позивач просить стягнути з останнього суму боргу.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити його вимоги з викладених у заяві підстав.

Відповідач і його представник в судовому засіданні не визнали позов.

Відповідач пояснив суду, що він не брав у позивача вказану суму боргу, а боргова розписка була дійсно написана і підписана ним але під неправомірним тиском і примусом.

Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що грошові кошти в борг не передавались.

Допитана за клопотанням сторони відповідача в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 під час розгляду справи повідомила суду, що відповідач не отримував від позивача грошові кошти в борг.

Вислухавши ступне слово відповідача та представників сторін, вислухавши пояснення свідка та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини.

15 липня 2018 року між сторонами укладено договір позики відповідно до якого відповідач отримав у позивача в борг гроші кошти в сумі 1 040 000 гривень 00 копійок та зобов`язався повернути позику, разом із боргом також і 40 000 гривень 00 копійок у строк до 01 вересня 2018 року.

Факт отримання відповідачем від позивача зазначеної суми грошових коштів підтверджується відповідною розпискою відповідача від 15.07.2018 року (а.с. 9).

Зокрема, вирішуючи даний спір по суті, суд насамперед виходить із передбаченої статтею 204 ЦК України презумпції правомірності правочину.

Так, боргова розписка відповідача від 15 липня 2018 року як правочин є правомірною, оскільки станом на дату постановлення цього рішення недійсність вказаної боргової розписки прямо не встановлена законом і зазначена боргова розписка відповідача не визнана судом недійсною.

У зв`язку з цим, суд не приймає до уваги та відхиляє доводи відповідача про те, що дана боргова розписка від 15.07.2018 року була написана ним під неправомірним тиском і примусом з боку позивача.

В даному судовому розгляді не з`ясовуються обставини стану відповідача під час написання боргової розписки, оскільки предметом даного спору не є визнання такої розписки недійсною, а лише вирішується питання про стягнення боргу.

Крім того, під час розгляду справи в судовому засіданні на запитання головуючого судді відповідач повідомив, що він не звертався до правоохоронних органів з приводу здійснення на нього позивачем неправомірного тиску і примусу позивача щодо написання ним боргової розписки від 15.07.2018 року.

Із змісту позовної заяви та наданих в судовому засіданні власних пояснень представника позивача судом встановлено, що у зазначений в розписці строк, відповідач не повернув позивачу суму позики за укладеним між ними договором.

Згідно із частиною першою статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Норма частини першої статті 1050 ЦК України встановлює, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Сума позики, що не повернута відповідачем позивачу складає 1 040 000 гривень 00 копійок.

Вказану борговій розписці відповідача від 15.07.2018 року додаткова сума 40 000 гривень 00 копійок, яку відповідач також зобов`язався повернути позивачу разом із сумою позики, на переконання суду не є боргом, оскільки відповідач не брав її в борг.

За змістом боргової розписки відповідача від 15.07.2018 року, останній взяв в борг у позивача суму в розмірі 1 040 000 гривень 00 копійок.

Тобто, саме такий розмір позики і має бути повернутий позивачу.

Відповідно до вимог частини другої стаття 78 ЦПК України, суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_5 , їх не оцінює та не використовує їх при вирішені спору по суті, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, факт отримання грошових коштів в борг не може підтверджуватись показаннями свідків, оскільки має бути підтверджений документально у вигляді письмового договору (розписки).

З цих же підстав, суд критично оцінює і не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо відсутності факту отримання відповідачем вказаної суми грошових коштів від позивача в борг.

Факт отримання відповідачем від позивача суми позики в розмірі 1 040 000 гривень 00 копійок підтверджено належним і допустимим письмовим доказом у вигляді боргової розписки відповідача від 15.07.2018 року.

Оскільки, відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним із позивачем договором позики від 15 липня 2018 року та не повернув останньому суму позики у визначеному розмірі та у встановлений строк, суд приходить до висновку, що порушені майнові права позивача слід захистити шляхом стягнення з відповідача на користь позивача встановленої суми заборгованості.

Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню в розмірі суми, яку було отримано в борг фактично.

Також, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову та звільненням позивача від сплати судового збору, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 92, 95, 133, 141, 258, 259, 263 265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1 040 000 (один мільйон сорок тисяч) гривень 00 копійок та 8 810 (вісім тисяч вісімсот десять) гривень 00 копійок у відшкодування судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Дата складення повного рішення суду 09 липня 2020 року.