Номер провадження 2/754/1996/20
11 червня 2020 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді Зотько Т.А.
за участю секретаря судових засідань Ковальової В.О.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно- страхова компанія» про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, -
Ухвалою суду від 12.07.2019 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою від 28.11.2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відритому судовому засіданні.
В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи. На адресу суду від позивачки та її представника надійшли заяви про здійснення розгляду справи у відсутності сторони позивача.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за адресою місця проживання, проте поштові відправлення повернулись на адресу суду за закінченням встановленого терміну зберігання.
В судове засідання представник третьої особи: ПАТ «Українська пожежно- страхова компанія» не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи. Пояснень з приводу поданої позовної заяви товариством надано не було.
Згідно з вимогами ч.ч.6, 7 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно вимог ч.ч.1,3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відзиву на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходило.
Таким чином, суд вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Постановою судді Лугинського районного суду Житомирської області від 31.08.2018 року, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124 КУпАП, було закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП. Відповідно до винесеної постанови зазначено, що ОСОБА_2 , 10.08.2017 року об 11 год. 20 хв. в м. Києві на перехресті вул. Г. Хоткевича та пр. Ю.Гагаріна, керуючи автомобілем ДАФ 95 F, д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом «Шварцмюллер» д.н.з. НОМЕР_4 при виконанні маневру перестроювання по смугах руху не надав дорогу автомобілю «Вольцваген -Тігуан» д.н.з. НОМЕР_5 , в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 2.3. б, 10.1., 10.3., ПДР за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Постанова судді набрала законної сили 10.09.2018 року.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль марки Wolksvagen Tiguan, д.н.з НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2

Згідно висновку експертного дослідження від 03.07.2019 року за № 15711/15712/19-52 за результатами проведення транспортно - тросологічного та автотехнічного дослідження по матеріалам ДТП, враховуючи обставини дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля DAF 95F д.н.з НОМЕР_3 з напівпричепом «Шварцмюллер» д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_2 виконував маневр перестроювання з третьої у другу смугу ( від правого краю проїзної частини вул. Г.Хоткевича) у дорожньо-транспортній ситуації, що склалася, нормативні (належні) дії водія ОСОБА_2 регламентувалися п.п.10.1,10.3 ПДР України. В даній дорожній обстановці водій автомобіля DAF 95F д.н.з НОМЕР_3 з напівпричепом «Шварцмюллер» д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_2 , виконуючи належним чином вимоги п.п.10.1,10.3 ПДР України мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля DAF 95F д.н.з НОМЕР_3 з напівпричепом «Шварцмюллер» д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_2 , не відповідали вимогам п.п.10.1,10.3 ПДР України з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки та настанням дорожньо-транспортної пригоди. В умовах вказаної дорожньо-транспортної пригоди технічна можливість водія автомобілем WolksvagenTiguan д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_3 не визначалася, а повністю залежала від дій водія ОСОБА_2 , по дотриманню ним вимог п.п.10.1,10.3 ПДР України. В умовах даної пригоди у водія автомобіля WolksvagenTiguan д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 не було технічної можливості уникнути пригоди, та в його діях невідповідностей вимогам ПДР України, які з технічної точки зору, були б умовою створення аварійної обстановки або знаходились в причинному зв`язку з настанням пригоди не вбачається.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Підстав для відхилення висновку експерта судом не встановлено.

Відповідно до звіту № 99/2017 про оцінку матеріального збитку, складеного 23.09.2017 року ОСОБА_1 був завданий матеріальний збиток, внаслідок вищевказаної ДТП в розмірі 122 957, 39 грн.

Також, позивачкою були понесені майнові збитки за проведення оцінки матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу в розмірі 1500 грн.; та вартості проведення авто-технічного дослідження обставин ДТП в розмірі 2260, 80 грн., що загалом складає суму 3 760, 8 грн.

14.09.2018 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування завданої їй матеріальної шкоди внаслідок вищевказаної ДТП відповідно до договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу № АМ0312616 від 19.07.2017 року ОСОБА_2 , який відповідно до офіційної інформації головного сервісного центру МВС України від 17.05.2019 року з 18.04.2013 року є власником автомобілю DAF 95F д.н.з НОМЕР_3 з напівпричепом «SHWARZMULLER SPA-3E» д.н.з. НОМЕР_4 .

Відповідно до офіційної відповіді за вих. № 3064/18 від 21.09.2018 ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було відмовлено ОСОБА_1 в відшкодуванні матеріальної шкоди, завданої внаслідок вищевказаної ДТП. Страхова компанія у вказаній відповіді визначила, що відповідно до п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода завдана майну потерпілого з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: зокрема неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди;

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-108цс12 від 6 листопада 2013 року у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини 1 ст. 1188 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повне обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвище небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створ підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням, або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних, для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).

Постанова Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" за №6 від 27.03.1992 року із змінами доповненнями роз`яснює, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії були неправомірними між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпек;

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що вимога позивача про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 122 957, 39 грн., підлягає задоволенню, крім того оскільки позивачем було оплачено вартість проведення оцінки матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу та вартість проведення автотехнічного дослідження обставин ДТП, суд з приходить висновку про стягнення з відповідача понесених додаткових витрат пов`язаних з розглядом даної справи в розмірі 3 760, 8 грн.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Також, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених останнім судових витрат в розмірі 1229, 57 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 18, 43, 44, 49, 76-83, 141, 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268, ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 625, 626, 629, 979, 988, 990, 993, 1187, 1191 України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно- страхова компанія» про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) майнову шкоду в загальному розмірі 122 957 грн. 39 коп., та понесені судові витрати в загальному розмірі 4990,37 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Суддя: