Постанова

Іменем України

17 червня2020 року

м. Київ

справа №756/1917/18

провадження № 61-14006св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Віннер Автомотів»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року у складі судді Васалатія К. А. та постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року у складі колегії суддів: Рубан С. М., Желепа О. В.. Іванченко М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер Автомотів» (далі - ТОВ «Віннер Автомотів») про визнання договору частково недійсним.

Позов мотивований тим, що з 04 вересня 1993 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 була помічником на громадських засадах народного депутата України 7-го та 8-го скликання ОСОБА_4 у період з 12 грудня 2012 року по 13 серпня 2015 року, мала робочі та ділові зв`язки з ОСОБА_4 , так як була його підлеглою. ОСОБА_4 постійно уповноважував ОСОБА_2 на представництво його інтересів, що свідчить про його довіру до відповідача.

11 жовтня 2013 року між ТОВ «Віннер Автомотів» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу, предметом якого було зобов`язання продавця передати у власність покупця, а покупця - оплатити та прийняти новий автомобіль «Land Rover».

Пунктом 2.1. договору сторони погодили ціну товару у розмірі 1 815 271,00 грн, що еквівалентно 167 830,00 євро. Згідно пункту 3.1 договору продавець зобов`язувався передати товар покупцю, а покупець прийняти товар протягом 20 календарних днів з дати укладення цього договору. Відповідно до пункту 4.1. оплата товару (100% загальної суми договору) повинна бути здійсненна покупцем в строк до 31 жовтня 2013 року.

Насправді покупцем за договором купівлі-продажу від 11 жовтня 2013 року був її чоловік - ОСОБА_4 , що підтверджується декларуванням купленого автомобіля «Land Rover Range Rover 5.0 S/C», 4999 куб.см. у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік, як народного депутата Верховної ради України.

Вказаний автомобіль був придбаний за кошти подружжя ОСОБА_1 , а тому належав ОСОБА_4 та позивачу на праві спільної сумісної власності. Їхня родина користувалась цим автомобілем як власним, його обслуговування здійснювалось за рахунок коштів родини. Про оформлення автомобіля на ОСОБА_2 позивач дізналась лише після смерті чоловіка. Відповідач на той момент визнавала факт належності автомобіля родині ОСОБА_1 .

З урахуванням уточнень до позовних вимог, просила визнати частково недійсним у частині покупця договір купівлі-продажу автомобіля № 136SP-282 від 11 жовтня 2013 року, який було укладено між ТОВ «Віннер Автомотів» та ОСОБА_2 , перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_4 , покласти судові витрати на ОСОБА_2 .

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року, позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано частково недійсним у частині покупця договір купівлі-продажу автомобіля № 136SP-282 від 11 жовтня 2013 року, який було укладено між ТОВ «Віннер Автомотів» та ОСОБА_2 , перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_4 .

Судовий збір у сумі 704,80 грн стягнуто з ОСОБА_2 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що ОСОБА_2 не надала суду доказів того, що вона володіла на законних підставах грошовими коштами у розмірі 1 815 271,00 грн на момент оплати автомобіля згідно договору купівлі - продажу від 11 жовтня 2013 року та не надала доказів на підтвердження володіння, користування та розпорядження автомобілем на власний розсуд, тому обов`язок оплатити автомобіль за договором купівлі-продажу №136SP-282 від 11 жовтня 2013 року виконаний іншою особою. Недодержання сторонами договору купівлі-продажу № 136SP-282 від 11 жовтня 2013 року вимоги частин третьої та п`ятої статті 203 ЦК України є підставою недійсності цього правочину відповідно до частини першої статті 215 ЦК України в частині зазначення покупцем іншої особи - ОСОБА_4 замість ОСОБА_2 для якої реально не настали правові наслідки, обумовлені правочином, а саме здійснення оплати та отримання права власності.

Короткий зміст вимог наведених у касаційній скарзі

У липні 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_3 , у якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно дійшов висновку, що внутрішня воля відповідача, яка розуміла, що автомобіль їй не належить, а належить ОСОБА_4 , не відповідала її волевиявленню, коли вона оформлювала юридично автомобіль на себе. Судом першої інстанції було порушено принцип рівності сторін. Позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_2 грошових коштів на придбання автомобіля не мала, не надано доказів, що ОСОБА_4 сплачував грошові кошти на виконання умов спірного договору купівлі-продажу, передавав такі грошові кошти ОСОБА_2 чи іншим особам для сплати їх за договором або докази того, що ОСОБА_4 взагалі мав намір укладати цей договір. Судами не взято до уваги докази сплати ОСОБА_2 грошових коштів за спірним договором. У довідці ПАТ «Діамант Банк» № 9122/50.4-50.5 від 21 жовтня 2013 року зазначено, що платником по ордеру № 611910046 є ОСОБА_2 , однак ця довідка не була взята судами до уваги. Перебування автомобіля на праві власності у ОСОБА_4 не підтверджується жодним належним та допустимим доказом. Судом першої інстанції невірно надано оцінки доказу, а саме декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік народного депутата Верховної ради України ОСОБА_4 . Судом безпідставно не застосовано позовну давність, а також безпідставно стягнуто судовий збір лише з ОСОБА_2 .

Позиція інших учасників справи

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, який підписаний представником ОСОБА_7 . У відзиві просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що спірний автомобіль був придбаний за рахунок та в інтересах ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 є лише особою, на яку автомобіль було оформлено. ОСОБА_2 не надано доказів виконання своїх зобов`язань щодо оплати згідно договору купівлі-продажу автомобіля. ОСОБА_2 визнавала право власності ОСОБА_4 на автомобіль, не пред`являла жодних грошових вимог та сприяла передачі авто ОСОБА_6 , а потім продажу цього авто, для чого оформила 13 липня 2016 року довіреність на продаж. ОСОБА_4 правильно зазначив в декларації за 2014 рік відомості про автомобіль «Land Rover Range Rover 5.0 S/C», що перебував у декларанта на праві власності. Підстави для застосування позовної давності у даному спорі відсутні.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 756/1917/18, витребувано цивільну справу № 756/1917/18 з суду першої інстанції, у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення дії рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року відмовлено.

У серпні 2019 року цивільна справу № 756/1917/18 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає доводи касаційної скарги з огляду на наступне.

Судами встановлено, що позивач перебувала з 04 вересня 1993 року у шлюбі з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 була підлеглою ОСОБА_4 , так як була його помічником, що підтверджується Повним витягом з Єдиного реєстру довіреностей від 20 лютого 2018 року № 35912299, згідно якого ОСОБА_4 постійно уповноважував ОСОБА_2 на представництво його інтересів, що свідчить про його довіру до ОСОБА_2 . Також ОСОБА_2 була помічником на громадських засадах народного депутата України 7-го та 8-го скликання ОСОБА_4 у період з 12 грудня 2012 року по 13 серпня 2015 року.

У договір купівлі-продажу № 136 SP-282 від 11 жовтня 2013 року з боку покупця вказаний договір підписано також невідомою особою, а підпис відповідача ОСОБА_2 проставлено поряд із підписом невідомої особи.

13 липня 2016 року ОСОБА_2 видала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Ариванюк Н. А. за № 44154616, представнику ОСОБА_1 на представництво інтересів при вирішенні питань, пов`язаних з відчуженням та передачею в оренду транспортного засобу «Land Rover, моделі Range Rover», універсал-В, випуску 2013 року, об`єм двигуна - 4999 куб.см.

14 липня 2016 року даний автомобіль був проданий за 500 000 грн згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу. При цьому 09 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до позивача із письмовою вимогою про повернення грошових коштів у розмірі 1 815 271,00 грн за проданий «Land Rover Range Rover 5.0 S/C», 4999 куб.см., 2013 року випуску.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно із ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд має з`ясувати наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Статтею 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.

Правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Судами встановлено, що згідно договору купівлі-продажу № 136SP-282 від 11 жовтня 2013 року ТОВ «Віннер Автомотів» зобов`язалось передати у власність ОСОБА_2 «Land Rover Range Rover 5.0 S/C», 4999 куб.см., 2013 року випуску.

Згідно пункту 2.1. договору загальна сума договору становить 1 815 271,00 грн., що еквівалентно 167 830,00 євро; пункт 3.1 договору - продавець зобов`язувався передати товар покупцю , а покупець прийняти товар протягом 20 календарних днів з дати укладення цього Договору.

Відповідно до пункту 4.1. оплата товару (100% загальної суми договору) повинна бути здійснена покупцем в строк до 31 жовтня 2013 року.

Суди дослідивши меморіальні ордери: № 511130029 від 11 жовтня 2013 року на суму 149 000,00 грн, № 511130031 від 11 жовтня 2013 року на суму 891 545,00 грн, № 621210011 від 14 жовтня 2013 року на суму 149000,00 грн, № 801730026 від 17 жовтня 2013 року на суму 149 000,00 грн, № 621830001 від 18 жовтня 2013 року на суму 130000,00 грн, № 611910046 від 21 жовтня 2013 року на суму 149 000,00 грн, № 612010017 від 21 жовтня 2013 року на суму 149 000,00 грн. та № 522130007 від 21 жовтня 2013 року на суму 53 725,00 грн, дійшли висновку, що на підставі даних документів неможливо встановити, що саме відповідач ОСОБА_2 оплатила зазначені кошти.

В той же час, судами не встановлено, що кошти, сплачені за придбання автомобіля Land Rover Range Rover 5.0 S/C» у розмірі 1 815 271,00 грн належали саме ОСОБА_8 , а тому підстави для переведення на нього прав покупця за спірним договором відсутні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частинами 1, 3 статті 412 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) встановлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухваленням нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що судами неправильно застосовані норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Щодо судового збору

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; а також вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позову ОСОБА_6 сплатила судовий збір у розмірі 704,80 грн.

При подані апеляційної скарги ОСОБА_2 повинна була сплатити судовий збір у розмірі 1 057,20 грн (704,80грн х 150%), а сплатила 1 057,50 грн. При поданні касаційної скарги ОСОБА_2 повинна була сплатити судовий збір у розмірі 1 409,60 грн (704,80 грн х 200%), а сплатила - 1 410,00 грн.

Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню, то з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 належить стягнути судовий збір у розмірі 2 466,80грн.

Керуючись статтями 400, 412 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційногоцивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер Автомотів» про визнання договору частково недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 466,80 грн.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасованірішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук