ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2862/13-ц Номер провадження 22-ц/814/578/20Головуючий у 1-й інстанції Куцин В. М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,

секретар Зеленська О.І.,

з участю представника ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» - адвоката Ганчар І.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 грудня 2019 року, постановлене суддею Куцин В.М. (повний текст складено 13 грудня 2019 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Пермус», Товариство з обмеженою відповідальністю ДЦ Україна, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «СВ Медікал», про визнання деяких пунктів кредитного договору дискримінаційними визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсними договорів про внесення змін до кредитного договору, визнання недійсним договору наступної іпотеки, застосування наслідків недійсності правочину та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

23.10.2013 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом, у якому, із урахуванням заяви про зміну підстав позову від 15.08.2018, просить визнати дискримінаційними деякі пункти кредитного договору від 04.07.2008 №22.92/08-КЛ, укладеного між нею та ПАТ «ВТБ Банк», а сам кредитний договір, включно із додатковими угодами до нього від 01.10.2010 №1, від 23.03.2011 №2, від 15.09.2011 №3, від 29.09.2011 №4, а також договір іпотеки від 04.07.2008 за №22.94/08-ДІ, укладений між ПАТ «ВТБ Банк» та МП «Мрія» (правонаступник ТОВ «Пермус») - недійсними, застосувавши наслідки недійсності правочину і зобов`язавши відповідачів ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ ФК «Поліс» прийняти у ОСОБА_1 суму залишкової заборгованості 670 000,00 грн. рівними частинами по 5 583,34 грн. на місяць у термін, що передбачався кредитним договором упродовж 120 місяців./т.13 а.с.173-190/

В обґрунтування позову зазначає, що 04.07.2008 уклала споживчий кредитний договір №22.94/08-КЛ, за умовами якого ПАТ «ВТБ Банк» надав їй кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 1 650 000,00 грн., проценти по ставці - 22,5% річних, зі строком користування - 03.07.2018, до якого вносилися зміни у зв`язку із чим укладалися додаткові угоди від 01.10.2010 №1, від 23.03.2011 №2, від 15.09.2011 №3, від 29.09.2011 №4.

У забезпечення виконання кредитних зобов`язань між ПАТ «ВТБ Банк» та МП «Мрія» (правонаступник ТОВ «Пермус») укладено іпотечний договір від 04.07.2008 за №22.94/08-ДІ, предметом якого є, належне на праві власності іпотекодавцю, нежитлове приміщення площею 269,6 кв.м по АДРЕСА_1 .

При укладенні кредитного договору ПАТ «ВТБ Банк» не дотримався вимог п.2 ч.2 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, та письмово не повідомив їй, як позичальнику, реальну відсоткову ставку та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Вважає, що своїми діями банк ввів її в оману, оскільки пункт 2.7 такого договору містить лише загальні посилання на законодавчі акти, які повинні визначити суму банківських послуг (згідно тарифів Банку) та супутніх послуг (послуги нотаріуса- згідно ст.ст.19, 31 Закону України «Про нотаріат», послуги страхових компаній - згідно діючих тарифів страхових компаній), які були враховані в майбутню відсоткову ставку кредиту. Тоді як реальна процентна ставка за користування кредитом склала 31,08% річних, що встановлено судово-економічною експертизою №102-06/18 від 26.06.2018.

Кредитний договір не містить графіку платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг та реальної процентної ставки, абсолютне значення подорожчання кредиту не розраховане, про ризики позичальник не попереджена.

Вважає несправедливими та такими, що суперечать принципу добросовісності, умови кредитного зобов`язання, оскільки ними встановлено жорсткі обов`язки по відношенню до споживача щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання умов договору (розділи 7 та 8), відсутнє право споживача на розірвання договору та зміни умов кредитування за умов, які надані позикодавцеві (пункти 4.4, 4.5), надано банку право передавати свої права та обов`язки за договором третій особі без згоди споживача.

Договір про внесення змін №1 до кредитного договору містить дискримінаційні для позичальника умови щодо підвищення процентної ставки за невиконання певних умов договору (п.1.4, п.6.3-6.9, 6.19), п. 3.8 - додавання прострочення заборгованості по кредиту на 01.10.2010 до суми кредиту, п.8.1- право кредитора вимагати дострокового погашення кредиту, п.8.6-право кредитора ініціювати перегляд та зміну розміру процентної ставки протягом строку дії договору, приймати рішення про зміну процентної ставки, п.9.1 підписання договору є підтвердження позичальником прав банку на застосування нової процентної ставки без підписання додатково будь-яких документів та застосування штрафних санкцій без зазначення їх розмірів.

Зазначає, що відповідно до п.4 розділу 4 договору про внесення змін №1 до кредитного договору від 01.10.2010, додаток до договору №1 втратив чинність, а додаток до договору про внесення змін не містить розміру витрат на нотаріальні послуги, витрат на розрахунково-касове обслуговування поточного рахунку, тому вказаний графік не надає позичальнику об`єктивної інформації щодо умов споживчого кредиту.

Наведене вважає достатніми підставами для визнання деяких умов кредитного зобов`язання дискримінаційними, а кредитний договір (зі змінами, внесеними додатковими угодами) недійсним та, відповідно до положень ч.1 ст.216, ч.2 ст.548 ЦК України, таким, що не створює юридичних наслідків, крім тих які пов`язані з його недійсністю, а саме, поворот виконання кредитного зобов`язання та недійсність правочину щодо його забезпечення.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з підстав його необґрунтованості та недоведеності порушення прав позивача.

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані на підставі ухвали Миргородського міськрайонного суду від 15 листопада 2017 року, після набрання рішенням суду законної сили.

ОСОБА_1 із рішенням міськрайонного суду не погодилась та оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, з підстав, які є ідентичними підставам позову, просить рішення міськрайонного суду скасувати й ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.

Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а саме, висновкам судово-економічних експертиз від 31.08.2015 №5104/15-15 та від 12.09.2017 №84-09/17, якими підтверджено факт незаконної підприємницької діяльності ПАТ «ВТБ Банк», що полягала у неперерахуванні кредитних коштів в рахунок погашення заборгованості позичальника, та введенні її в оману шляхом завищення кредитної ставки та сукупної вартості кредиту.

Заперечує висновки суду першої інстанції щодо оцінки висновків судово-економічних експертиз від 26.06.2018 №102-06/18 та від 05.10.2018 №102-10/18, як неналежних доказів. Припускає, що міськрайонний суд навмисно не звернув уваги на те, що в експертних дослідженнях вказано, що правильність та несвоєчасність проведення зарахування ВАТ «ВТБ Банк» кошів, сплачених в погашення кредиту №22.94/08-КЛ від 04.07.2008, укладених між ОСОБА_1 та банком за період з липня 2008 року по 23.08.2013 - документально не підтверджується.

В обґрунтування підстав порушення норм процесуального права посилається на упередженість головуючого судді, яка у 2014 році вже приймала рішення у даній справі, а також не розглянуті судом клопотання позивача щодо винесення окремої ухвали відносно експертів та про поновлення строку на оскарження кредитного договору.

13.01.2020 ОСОБА_1 подала доповнення до апеляційної скарги, у яких з підстав, аналогічним підставам позову та доводам апеляційної скарги, заперечила висновки суду першої інстанції щодо її обізнаності з умовами кредитування шляхом підписання такого договору.

Посилаючись на положення ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач доводить, що така позиція суду є порушенням чинного законодавства, яким визначено письмове повідомлення позичальника про умови кредитування не в момент підписання договору, а перед його укладенням сторонами.

Переддоговірна процедура підписання кредитного договору від 04.07.2008 за №22.94/08-КЛ не проводилась, із умовами такого договору, зокрема відсотковою ставкою, позичальник ознайомилась в день його підписання, спеціальними знаннями для обрахування реальної відсоткової ставки та сукупної вартості кредиту не володіла та не припускала обману чи шахрайства зі сторони фінансової установи.

Наголошує, що відсоткова ставка у розмірі 22,5% передбачена сторонами в кредитному договорі №22.94/08-КЛ, підписаному сторонами 04.07.2008, тоді як сукупна вартість кредиту передбачена додатком до додаткової угоди №1 від 01.10.2010. Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи у визнанні недійсним кредитного договору №22.94/08-КЛ від 04.07.2008 із підстав обізнаності позичальника з усіма умовами кредитування, застосував додаткові угоди, які були підписані майже через два роки після кредитного договору, що є порушенням прав споживача.

Заперечує посилання суду першої інстанції на п.2.6 кредитного договору, як таке, що не має відношення до умов кредитування в частині розміру реальної відсоткової ставки та сукупної вартості кредиту. Наголошує, що сплачені нею кошти в рахунок кредитної заборгованості у 2010 році зараховувалися банком у рахунок майбутніх платежів, що встановлено висновками експертів, однак згоди на такі дії вона не надавали, а тому вважає дії банку такими, що порушують вимоги ст.525 ЦК України.

Також заперечує посилання міськрайонного суду на п.7.1 та п.7.2 кредитного договору, якими встановлено право дострокового розірвання договору з ініціативи позичальника. Застосування наведених пунктів неможливе через тривалість спору та фактичне отримання кредитних коштів у повному обсязі в 2008 році, коли позичальник не мав сумнівів в правомірності умов кредитування, а про наявні порушення дізнався в ході спору в суді.

Вважає, що суд першої інстанції поверхово віднісся до розгляду справи, оскільки описова частина судового рішення містить посилання на кредитний договір від 22.10.2007 №24.075-038/07-СК, який не становить предмет спору та стосується іншої справи.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що в судове засідання відповідачі ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК Поліс», як власник предмета іпотеки, не з`являються.

Новий власник предмету іпотеки - ТОВ «ФК Поліс» набув майно унаслідок протиправних дій, вчинених товариством спільно із нотаріусами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , шляхом припинення обтяження, накладеного судовим рішення, та перереєстрації права власності. Протиправність дій нотаріусів встановлена постановою Шостого апеляційного адміністративного Суду від 03.04.2019, а їх дії становили предмет камеральної перевірки Міністерства юстиції України, в ході якої встановлено порушення ст.ст.3, 10, 18, 20, 24, 27, 34 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.9 Порядку №868, пункти 4,7 Порядку №1141.

19.03.2020 до апеляційного суду надійшов відзив відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Доводить, що позивач мала повну інформацію про умови кредитування, у тому числі щодо процентної ставки, абсолютного подорожчання кредиту, його сукупної вартості з урахуванням процентної ставки, а також інформацію про суми витрат на супутні послуги та щодо збільшення суми кредиту, що підтверджується її особистим підписом у договорі та відсутністю заперечень. Від підписання кредитного договору та отримання кредиту позивач не відмовилась, пропозицій про зміну умов кредитування не вносила. Вважає, що підстави для визнання договору недійним відсутні.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У судове засідання в апеляційну інстанцію позивач ОСОБА_1 та представник третьої особи ТОВ «Пермус» Сидоренко О.В. не з`явилися, направили суду заяви про відкладення розгляду справи на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби, та продовження строку розгляду справи.

Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» адвокат Ганчар І.Д. проти відкладення розгляду заперечила, наполягаючи на розгляді справи, оскільки справа тривалий час, а саме, більше шести років, не знаходить свого вирішення. Дія карантину, який на даний час є адаптивним, не перешкоджає явці сторін в судове засідання, тому вважає, що позивач та третя особа зловживають своїми правами та умисно затягують розгляд справи.

Інші учасники справи, належно повідомлені про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні заяв про відкладення розгляду справи, оскільки відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторони або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Колегія суддів враховує, що судовий розгляд справи триває понад шість років, що не відповідає визначним ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства на справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а також не відповідає принципу ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи протягом розумного строку.

Позивачем та представником третьої особи до клопотань про відкладення розгляду справи не додано жодного доказу на підтвердження поважності зазначених ними підстав неможливості явки в судове засідання. Їх заяви про продовження строку розгляду справи та призначення судового засідання після закінчення карантину не можуть бути взяті до уваги, оскільки з огляду на загальновідомий стан поширення короновірусної інфекції( COVID-19) строки дії карантину є непередбачуваними та не можуть бути перешкодою для судового розгляду на даний час. Суд та учасники процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З урахуванням тієї обставини, що сторони у справі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, обов`язковість їх явки в апеляційний суд не передбачена законом, колегія суддів приходить до висновку, що розгляд справи за відсутності позивача ОСОБА_1 та представника третьої особи ТОВ «Пермус» -Сидоренко О.В, які диспозитивно розпоряджаються своїми процесуальними правами, не призводить до порушення їх права на справедливий суд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції установлено та не оспорюється сторонами, що 04.07.2008 між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступник ПАТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №22.94/08-КЛ, за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику на споживчі потреби кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 1 65000,00 грн., строк вибору траншів 6 місяців від дати підписання договору (п. 1.7, п.5.1 договору), сума першого траншу кредиту надається позичальнику в термін до 2 місяців від дати набрання чинності договору. Установлений ліміт кредиту повинен бути використаний позичальником у строк визначений п.1.7 договору - 6 місяців (п.2.6). Позичальник зобов`язується прийняти, і повернути банку кредит (грошові кошти) та сплатити проценти - 22,5% річних за його користування в порядку і на умовах, визначених цим договором (п.6.1). Погашення кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами в порядку та строки згідно графіку, що є додатком до кредитного договору. У разі зміни графіку новий графік починає діяти, а попередній втрачає свою силу. Строк кредитування до 03 липня 2018 року включно (п.1.2 договору.). Графік погашення капіталу та процентів містить дату погашення та суму погашення капіталу та процентів./а.с.82-91 т.1/.

01.10.2010 між сторонами укладено договір про внесення змін №1 до кредитного договору №22.94/08-КЛ (невідновлювальна кредитна лінія) від 04.07.2008, яким внесено зміни та доповнення до умов кредитування. Зокрема, до п.1.4. Розділу «Предмет договору та основні умови кредитування» та збільшено процентну ставку 22,5% річних у випадку не виконання зобов`язань передбачених п.6.3-6,6.6,19 цього договору на 5% річних в порівнянні з діючою процентною ставкою за цим договором, з третього робочого дня після закінчення строку дії попереднього договору страхування. Про збільшення розміру процентної ставки кредитор повідомляє позичальника шляхом направлення листа та нового графіку повернення кредиту і сплати процентів.

Викладено в новій редакції п.3.4 розділу 3 «Порядок погашення кредиту та сплати процентів» та доповнено розділ новими пунктами 3.7, 3.8, 3.9, 3.10; доповнено розділ 6 «Зобов`язання позичальника» пунктом 6.19; викладено в новій редакції п.8.1 розділу 8 «Права кредитора», а пункти 8.3 та 8.6 цього розділу викладено в новій редакції; викладено в новій редакції п.9.1 розділу 9 «Відповідальність сторін договору» та доповнено розділ пунктами 9.4, 9.5.; доповнено розділ 10 «Заключні положення договору» пунктами 10.5, 10.6.

Викладено у новій редакції: визначення графіку повернення кредиту і сплати процентів в преамбулі договору, п.3.1 розділу 3 «Порядок погашення кредиту та сплати процентів», доповнено п.1.9 розділу 1 «Предмет договору та основні умови кредитування умовою щодо поруки ОСОБА_5 та замінено по тексту договору визначення «погашення кредиту» на «повернення кредиту», а найменування банку з ВАТ «ВТБ банк» на ПАТ «ВТБ Банк»./а.с.92-96 т.1/

23.03.2011 між сторонами укладено договір про внесення змін №2 до кредитного договору №22.94/08-КЛ (невідновлювальна кредитна лінія) від 04.07.2008, яким внесено зміни щодо поточного банківського рахунку позичальника./а.с.97 т.1/

15.09.2011 сторонами укладено договір про внесення змін №3 до кредитного договору №22.94/08 - КЛ (невідновлювальна кредитна лінія) від 04.07.2008, яким внесено зміни та викладено в новій редакції п.6.19 розділ 6 «Зобов`язання позичальника» щодо зобов`язань позичальника застрахувати чи забезпечити страхування свого життя та здоров`я./а.с.98т.1/.

29.12.2011 сторонами укладено договір про внесення змін №4 до кредитного договору №22.94/08 -КЛ (невідновлювальна кредитна лінія) від 04.07.2008, яким викладено в новій редакції п.3.1, п.3.8, п.3.9, п.3.10 розділу 3 «Порядок повернення кредиту та сплати процентів договору», п.9.4 розділу «Відповідальність сторін договору», п.10.6 розділу 6 «Заключні положення договору».

З огляду на наведені зміни, сторони погодили, що сума прострочених платежів по сплаті нарахованих процентів по кредиту, яка існує станом на 01.10.2010 переноситься з рахунку обліку прострочених доходів на рахунок обліку нарахованих доходів з встановленням нового графіку їх повернення і з 01.10.2010 по 30.09.2011 сплата відсотків щомісячно становить 21 180,00 грн.

Позичальник зобов`язався сплатити пеню та штрафи за порушення умов договору за період з 06.01.2009 по 30.09.2010 в сумі 148 110,95 грн., починаючи з 30.12.2015 щомісячно рівними частинами згідно нового графіку; а за період із 01.10.2011 по 29.12.2011 повинен сплатити 29.12.2011./а.с.99 т.1/

04.07.2008 між ВАТ «ВТБ Банк» та Малим підприємством «Мрія» (правонаступник ТОВ «Пермус»), в особі директора Сидоренко Н.А., укладено договір наступної іпотеки №22.94/08-ДІ. Цей договір забезпечує вимоги банку, як іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору №22.94/08-КЛ від 04.07.2008, укладеного між іпотекодержателем та боржником, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому.

Пунктом 1.2 цього договору визначено предмет іпотеки - нерухоме майно, нежитлове приміщення площею 269,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.109-113 т.2/.

У відповідності до висновку судово-економічної експертизи від 31.08.2015 №5104/15-15, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, загальна сума грошового зобов`язання по кредитному договору від 04.07.2008 №22.94/08-ВК, після укладення договорів про внесення до нього змін від 01.10.2010 №1 та від 29.12.2011 №4, збільшилася на загальну суму 59 250,96 грн./а.с.118-125 т.7/

Згідно висновку експерта №84-09/17 від 12.09.2017, складеного Бюро економіко-правових експертиз, правильність та своєчасність проведення зарахування ВАТ «ВТБ Банк» коштів, сплачених в погашення кредиту за кредитним договором №22.94/08-КЛ від 04.07.2008, укладених між ОСОБА_1 та ВАТ «ВТБ Банк» за період з липня 2008 року по 23.08.2013 документально не підтверджується. Порушення щодо несвоєчасного зарахування сплачених коштів на погашення кредиту призвело до збільшення суми заборгованості за кредитним договором на 102 324,72 грн., у випадку застосування підвищеної ставки процентів - 110471,69 грн./а.с.203-231 т.11/

Висновком експерта ОСОБА_6 від 26.06.2018 №102-06/18, за результати проведення судово-економічної експертизи встановлено, що виконані банком операції з оформлення кредитного договору від 04.07.2008 №22.94/08-КЛ, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «ВТБ Банк», нормативно і документально не обґрунтовані. Реальна процентна ставка за таким кредитним договором на момент його укладення без урахування супутніх послуг становить 25,67%, а з урахуванням супутніх послуг (комісій банку та страхових платежів) - 31,08%. Абсолютне значення подорожчання кредиту за таким договором, на момент його укладення (сукупна вартість кредиту), згідно з представленими документами, становить 3528 903,61 грн./а.с.121-140 т.13/

Згідно висновку цього ж експерта від 05.10.2018 №102-10/18, реальна процентна ставка за кредитним договором від 04.07.2008 №22.94/08-КЛ,укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «ВТБ Банк», на момент його укладення без урахування супутніх послуг становить 25,67%, а з урахуванням супутніх послуг (комісій банку та страхових платежів) - 26,23%. Абсолютне значення подорожчання кредиту за таким договором, на момент його укладення (сукупна вартість кредиту), згідно з представленими документами, становить 1 895 403,61 грн./а.с.148-167 т.14/

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, міськрайонний суд виходив із того, що такі вимоги є необґрунтованими, оскільки позивач, з моменту підписання кредитного договору була обізнана із умовами кредитування, розуміла природу кредитного договору та виконувала його, що виключає обман та нечесну підприємницьку діяльність товариства з надання фінансових послуг. Доказів, які б підтверджували звернення позивача з вимогою до відповідача щодо надання їй відомостей про умови кредитування чи їх роз`яснення, в порядку, узгодженому сторонами згідно п.5.3 договору, позивачем не надано.

Суд першої інстанції визнав неналежними доказами в розумінні ЦПК України висновки судово-економічних експертиз від 31.08.2015 №5104/15-15 та від 12.09.2017 №84-09/17, як такі, що не стосуються предмету спору та не становлять підставу для визнання недійсними оспорюваних правочинів; висновок експерта ОСОБА_6 за результатами судово-економічної експертизи від 26.06.2018№102-06/18 - містить арифметичні помилки в розрахунках; а висновок цього ж експерта від 05.10.2018 №102-10/18 - через відсутність підстав експертного дослідження та враховуючи положення ЦПК України та Закону України «Про судову експертизу», які не містять поняття «відкоригований висновок».

Міськрайонний суд оскаржуваним рішенням встановив, що положення кредитного договору (зі змінами) відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та не є дискримінаційними в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», що виключає підстави для визнання недійсними кредитних зобов`язань та іпотечних, як похідних.

Оскільки судом відмовлено в позові з підстав його необґрунтованості, порушення прав позивача не доведено, заява відповідача про застосування до заявлених позовних вимог положень ч.4 ст.267 ЦК України та відмови в позові у зв`язку зі спливом позовної давності задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд погоджується з висновками районного суду. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду, переоцінки доказів та довільного тлумачення норм права на власну користь.

У відповідності до ст.6 та ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови,що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина першастатті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 29.04.2014 у справі №3-11гс14, від 11.01.2020 у справі №761/22687/17.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 цього Закону, несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Згідно із ч.5 ст.11 Закону до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом наведених положень Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Даними про скупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини (наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-1341цс15).

Отже, обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених ст.230 ЦК України та ст.ст.11,19 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач, в силу положення ч.1 ст.81 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Як убачається із матеріалів справи, пунктами 1.1.-1.9. кредитного договору від 04.07.2008 №22.94/08-КЛ, сторонами зобов`язання узгоджено розмір кредитного ліміту, строк кредитування, процентну ставку (22,5% річних), комісію, строк видачі траншу та спосіб погашення суми кредиту, а п.2.7. - банківські та супутні послуги, які сплачуються позичальником. Розрахунок сукупної вартості кредиту, з урахування вищенаведених витрат, надається в додатку №1 до цього договору./а.с.10 т.1/ Графік погашення капіталу та процентів за умовами кредитного договору від 04.07.2008 №22.94/08-КЛ, є його додатком, і ним визначено розмір щомісячних платежів як за тілом кредиту так в розрізі процентів./а.с.15 т.1/

Відповідно до п.2.6 кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він письмово ознайомлений з інформацією про особу і місце знаходження кредитора, про умови кредитування та умови забезпечення виконання зобов`язань, що запропоновані кредитором, а також про сукупну вартість кредиту та послуг з оформлення договорів іпотеки і страхування. Позичальник цим підтверджує свою згоду із зазначеними діючими умовами.

Таким чином договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Подальша зміна відсоткової ставки відбувалася у відповідності до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ЦК України, а саме, шляхом укладення додаткової угоди, погодженої позичальником, що виключає підстави вважати такі умови кредитування, а також умови договору про внесення змін №1 до кредитного договору від 01.10.2010, дискримінаційними.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що банком не була дотримана переддоговірна процедура, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця та кредитні умови. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Таким чином, за ненадання споживачу інформації, передбаченої статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» може наставати відповідальність, яка встановлена виключно статями 15,23 цього Закону, положення яких не передбачають визнання кредитного договору недійсним.

Пунктом 3.4 рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 у справі №1-26/2011 визначається, що під час укладення кредитного договору позивальник (споживач) протягом певного терміну має право відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснень причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо.

При цьому колегія суддів зазначає, що нерозуміння позичальником запропонованих банком умов кредитного договору або неможливість їх оцінити в сукупності в момент укладення щодо витрат на його обслуговування, не є обманом зі сторони банку. До того ж, позивач, будучи стороною кредитного зобов`язання, не була обмежена у праві звернутися до фінансової установи за детальними роз`ясненнями щодо умов кредитування на значну суму кредиту в 1 600 000,00 грн. Таке право не було реалізовано позичальником і в подальшому.

Доводи апеляційної скарги стосовно непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання умов договору та відсутності права споживача з цих підстав його змінити чи достроково розірвати, колегією суддів відхиляються. Оскільки позичальник при укладенні кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами та погодитися чи відмовитися від укладення договору. Окрім того, у разі незгоди із умовами кредитного договору позичальник мав можливість скористатися своїм правом, визначеним ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. До того ж умовами кредитного договору, зокрема п.7.1, обумовлено право позичальника відмовитися від одержання кредиту в повному обсязі до дня видачі кредиту, строк вибору траншів за яким складає 6 місяців від дати його підписання. Тоді як відступлення прав кредитора третім особам є правом банку, реалізація якого не залежить від наявності домовленості між клієнтом та боржником (глава 73 ЦК України).

З наведених підстав апеляційним судом також відхиляються доводи апеляційної скарги позивача щодо заперечення правомірності обґрунтування міськрайонним судом своїх висновків положеннями п.п.7.1, 7.2 кредитного договору щодо підстав його дострокового розірвання з ініціативи позичальника.

Отже, встановлені судом першої інстанції обставини вказують на те, що дії банку при укладенні оспорюваного кредитного договору відповідали волевиявленню позичальниката в діях банку був відсутній умисел, спрямований на введення споживача в оману. Сумніви позивача у законності підприємницької діяльності ПАТ «ВТБ Банк» є припущеннями та ніякими доказами не підтверджені

Апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги та позову ОСОБА_1 , що банк ввів її в оману щодо істотних умов кредитного договору, зокрема, про розмір реальної відсоткової ставки підвищення базової відсоткової ставки із додаванням простроченої заборгованості за кредитом з посиланням на висновки судово-економічних експертиз, якими встановлено порушення щодо несвоєчасного зарахування сплачених коштів на погашення кредиту та збільшення суми заборгованості за кредитним договором у випадку застосування підвищеної ставки процентів. Наведене не є підставою для визнання недійсним кредитного договору та похідних від нього договорів, а могло стати підставою для здійснення перерахунку кредитної заборгованості (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31.07.2019 у справі №234/17543/16-ц).

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що у висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 31.08.2015 №5104/15-15, експерт на запитання «Чи вірно та своєчасно проводилося зарахування ВАТ «ВТБ Банк» коштів, сплачених позичальником на погашення кредиту за кредитним договором №22.94/08-КЛ від 04.07.2008, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «ВТБ Банк» за період з липня 2008 року по 23.08.2013 року?» надав відповідь, що таке питання потребує здійснення відповідної ревізійної перевірки, яка не входить до завдань судово-економічної експертизи./а.с.118-125 т.7/ Тоді як загальна сума грошового зобов`язання, встановлена у такому висновку, запитувалася в експерта у межах спору за позовом банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не в межах позовних вимог ОСОБА_1 щодо відповідності кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

З огляду на те, що висновки судово-економічних експертиз від 31.08.2015 №5104/15-15 та від 12.09.2017 №84-09/17, а також висновок експерта ОСОБА_6 за результатами судово-економічної експертизи від 26.06.2018 №102-06/18та від 05.10.2018 №102-10/18, не прийняті до уваги судом першої інстанції, як належні та допустимі докази, колегія суддів не вбачає підстав вважати порушенням норм процесуального права, як підставу скасування правильного по суті судового рішення, не вирішення судом клопотання про винесення окремої ухвали відносно експертів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для визнання кредитного договору недійсним у відповідності до ст.ст.203, 215 ЦК України, ст.ст.11,18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», одночасне застосування яких є взаємовиключним. Обставини, з якими позивач пов`язує протиправність набуття новим власником предмета іпотеки, не становлять предмет та підставу позову в даній справі та мають самостійний спосіб оскарження.

Оскільки підставою для відмови у позові стала його необґрунтованість та недоведеність, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права в частині не вирішення судом першої інстанції клопотання про поновлення строку позовної давності апеляційним судом відхиляються. Положення ч.4 ст.267 ЦК України застосовуються лише за наявності порушеного права особи. А отже, відмова у задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованістю чи недоведеністю не потребує вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про упередженість головуючого судді першої інстанції колегією суддів відхиляються, оскільки за заявою позивача заявлені головуючому судді відводи вирішенні міськрайонним судом у відповідності до вимог ст.ст.40,41 ЦПК України, а описки в мотивувальній частині рішення щодо реквізитів спірного кредитного договору, у розумінні ч.3 ст.376 ЦПК України, не є підставою скасування судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним у позові, що були предметом дослідження в суді першої інстанції та їм надана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, з урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки оскаржуване рішення ухвалено на підставі повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, правильно застосованих норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 грудня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03.07.2020.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

С.М. Бондаревська