Справа № 513/465/19
Провадження № 2/513/103/20
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2020 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Фабрикатор Н.В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт.Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства страхова компанія "Галицька", Товариством з додатковою відповідальністю "СК "ГАРДІАН", про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з останнього вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у розмірі 298439,09 гривень, моральну шкоду у розмірі 20000 гривень та судові витрати.

Позов обґрунтував тим, що 20 вересня 2018 року приблизно о 08 годині 00 хвилин на автошляху Р-72 відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 2114, реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив п. 14.2 (в) Правил дорожнього руху України, не переконався у безпеці, виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з транспортним засобом марки "Форд Транзіт" реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Саратського районного суду Одеської області від 20 вересня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень.

Згідно звіту № 110/18 від 15.09.2019 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу марки "Форд Транзіт" складає 133708,53 гривні, а вартість відновлюваного ремонту становить 298439,09 гривень.

Позивач зазначає, що діями відповідача ОСОБА_2 йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 20000 гривень, оскільки він переніс моральні та душевні страждання, порушено уклад його життя, після ДТП він боїться керувати автомобілем, не має можливості виїздити у гості до іншого населеного пункту, постійно хвилюється та переживає.

Ухвалою Саратського районного суду від 08 травня 2019 поку відкрито провадження у цивільній справі (а.с.52).

Ухвалами суду від 13 серпня 2019 року та від 11 лютого 2020 року за клопотанням представника позивача Приватне акціонерне товариство страхова компанія "Галицька" та Товариство з додатковою відповідальністю "СК "ГАРДІАН" були залучені до участі у справі в якості співвідповідачів (а.с.93, а.с.40).

Позивач та його представник адвокат Каланжов В.І. в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, посилаючись на те, що 22 листопаада 2017 року він застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ТДВ "СК "ГАРДІАН", поліс НОМЕР_3 , забезпечений транспортний засіб ВАЗ 2114, реєстраційний номер НОМЕР_1 , строк дії до 22.11.2018 року. Зазначений поліс він загубив та звернувся до страхового агента за видачею дубліката, проте йому помилково було видано поліс № АМ/5166013 ПрАТ «СК Галицька». Після ДТП він звернувся до ТДВ «СК "Гардіан" та дізнався про це. Втрачений поліс АМ/1100974 ТДВ "СК "ГАРДІАН" було замінено на його дублікат № НОМЕР_4 . Він повідомив СК «Галицька» та ТДВ «СК ГАРДІАН» про ДТП. Позивач ОСОБА_1 також звертався до СК «Галицька» та ТДВ «СК «ГАРДІАН» із заявою про виплату страхового відшкодування. На думку відповідача ОСОБА_2 завдану позивачу шкоду повинна відшкодувати страхова компанія. Вартість відновлюваного ремонту автомобіля в сумі 298439,09 гривень вважає завищеною.

Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія Галицька» , якого належним чином неодноразово повідомляли про дату, час та місце розгляду справи, до суду не прибув, не повідомив про причини неявки та не надав відзиву.

Представник відповідача ТДВ «СК ГАРДІАН» позов не визнав з підстав, викладених у відзиві. Послався на те, що 22.11.2017р. між ОСОБА_2 та ТДВ «СК «ГАРДІАН» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/1100974, забезпечений транспортний засіб ВАЗ 2114, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі строком дії з 23.11.2017р. до 22.11.2018р. Страхова сума за договором за шкоду, завдану майну, 100000 грн., франшиза 1000 грн.

Зазначений поліс у зв`язку із його втратою страхувальником було замінено на його дублікат №АМ/4962645, який діяв на тих же умовах.

23.08.2018 року ОСОБА_2 надав до ТДВ «СК «ГАРД1АН» повідомлення про ДТП.

08.04.2019 року позивач ОСОБА_1 письмово повідомив ТДВ «СК «ГАРДІАН» про ДТП.

27.02.2020р. позивач подав до страхової компанії заяву про виплату страхового відшкодування. ТДВ «СК «ГАРДІАН» визнало факт настання цивільно-правової відповідальності страхувальника ОСОБА_2 та факт настання страхового випадку, та прийняло рішення про виплату страхового відшкодування, яке оформлене страховим актом №АМ/4962645/1 від 02.03.2020р. Страхове відшкодування у сумі 72000 грн. було виплачено позивачеві платіжним дорученням №12916. Розмір страхового відшкодування було визначено відповідно до п.36.2 ст. 36 Закону №1961 без проведення експертизи, оскільки 18.02.2020р. сторони підписали Акт про узгодження розміру страхового відшкодування, відповідно до якого сторони дійшли згоди, що загальний розмір страхового відшкодування по зазначеній ДТП за вирахуванням франшизи у розмірі 1000 грн. становить 72000 грн.; страхове відшкодування підлягає сплаті в строк до 03 березня 2020 року. Після виплати страхового відшкодування на користь позивача у сумі 72 000 грн. ТДВ «СК «ГАРДІАН» повністю виконало умови договору страхування, та його зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування за подією, що відбулася 20.09.2018р., припинилися виконанням.

Вислухавши позивача та його представника, заперечення відповідача ОСОБА_2 , вивчивши відзив на позовну заяву співвідповідача «ТДВ «СК ГАРДІАН», дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків .

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Саратського районного суду Одеської області від 20 вересня 2018 року, яка набрала законної сили 01 жовтня 2018 року, встановлено, що 14 серпня 2018 року приблизно о 08 годині 00 хвилин на автошляху Р-72 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21114», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 на праві власності, порушив п. 14.2 (в) Правил дорожнього руху України, при здійсненні обгону не переконався, що це буде небезпечно, виїхав на полосу зустрічного руху та здійснив дотичне зіткнення з автомобілем марки «Форд Транзіт», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по зустрічній смузі прямо. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с.7).

22.11.2017р. між ОСОБА_2 та ТДВ «СК «ГАРДІАН» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/1100974, забезпечений транспортний засіб ВАЗ 2114, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі строком дії з 23.11.2017р. до 22.11.2018р. Страхова сума за договором за шкоду, завдану майну - 100 000 грн., франшиза - 1000,00 грн.

Зазначений поліс у зв`язку із його втратою страхувальником було замінено на його дублікат №АМ/4962645, який діяв на тих же умовах ( а.с.163-166).

23.08.2018 року ОСОБА_2 надав до ТДВ «СК «ГАРД1АН» повідомлення про ДТП (а.с.170-171).

08.04.2019 року ОСОБА_1 письмово повідомив ТДВ «СК «ГАРДІАН» про ДТП, яка сталася на автошляху Р-72 за його участю під час керування транспортним засобом Форд Транзит, реєстраційний номер НОМЕР_5 , та ОСОБА_2 , який керував забезпеченим транспортним засобом (а.с.167-168).

27.02.2020р. позивач подав до ТДВ «СК «ГАРДІАН» заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.169).

ТДВ «СК «ГАРДІАН» визнало факт настання цивільно-правової відповідальності страхувальника ОСОБА_2 та факт настання страхового випадку, та прийняло рішення про виплату страхового відшкодування, яке оформлене страховим актом №АМ/4962645/1 від 02.03.2020р.

Відповідно до п.36.2 ст. 36 Закону №1961 "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

18.02.2020 р. ОСОБА_1 та ТДВ «СК «ГАРДІАН» підписали Акт про узгодження розміру страхового відшкодування, відповідно до умов якого сторони дійшли згоди, що загальний розмір страхового відшкодування по зазначеній ДТП за вирахуванням франшизи у розмірі 1 000 грн. становить 72 000 грн.; страхове відшкодування підлягає сплаті в строк до 03 березня 2020 року. Сторони засвідчили, що не мають претензій одна до одної з питань загального розміру страхового відшкодування та виплати на користь потерпілого страхового відшкодування і не мають права оскаржувати загальний розмір страхового відшкодування, визначений даним Актом (а.с.172).

ТДВ «СК «ГАРДІАН» виплатило позивачеві ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 72 000 грн. , що підтверджується платіжним дорученням №12916 від 02.03.2020 року (а.с.176).

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосування норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правовового висновку, який міститься у постанові Першої Судової Палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 357/3729/17, факт сплати страхового відшкодування у розмірі, погодженому між страховиком та потерпілим, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі.

Отже, позов ОСОБА_1 до ТДВ "СК ГАРДІАН" щодо стягнення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у розмірі 298439,09 гривень, не підлягає задоволенню.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства страхова компанія "Галицька", щодо стягнення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у розмірі 298439,09 гривень є необгрунтованим, оскільки судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ "СК ГАРДІАН".

Згідно звіту № 110/18 від 15.09.2019 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу марки "Форд Транзіт" складає 133708,53 гривні, а вартість відновлюваного ремонту становить 298439,09 гривень (а.с.10-30).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пунктом 1 частини І ст.1188 ЦПК, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року за № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За положеннями ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Згідно з пунктом 9 статті 7 Закону України «Про страхування» одним з видів обов`язкового страхування в Україні є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Зазначений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176 цс 18.

Таким чином, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності особи, якою завдано шкоду, обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, позов до ОСОБА_2 є обгрунтованим та з відповідача на користь позивача належить стягнути різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, що становить 226439, 09 грн.( 298439,09 грн. - 72 000 грн.)

Позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду, яку він оцінює у 20000 грн. Мотивує позовні вимоги в цій частині тим, що діями відповідача йому завдано душевні страждання, які він зазнав у зв`язку з пошкодженням належного йому транспортного засобу, нервовому стресі, який він переніс в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що порушило уклад його життя, після ДТП він боїться керувати автомобілем, не має можливості виїздити у гості до іншого населеного пункту.

Ввідповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 1 частини 2 вказаної статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Тож, ураховуючи характер правопорушення, яке вчинено відповідачем ОСОБА_2 з необрежності, глибину фізичних та душевних страждань позивача, автомобіль якого був пошкоджений та позивач не міг ним користуватись, зазначені негативні фактори змінили звичний уклад життя позивача, він переніс моральні страждання та враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 гривень.

Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в іншій частині не знайшли підтвердження, тому в їх задоволенні належить відмовити.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача належить стягнути судовий збір в загальній сумі 2414, 39 гривень (а.с. 1, 2).

Керуючись ст.ст. 2-15, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_6 , виданий 12 грудня 2001 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_8 , виданий 06 березня 1997 року Білгород-Дністровським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 , вартість відновлювального ремонту у розмірі 226439 (двісті двадцять шість тисяч чотириста тридцять дев`ять) гривень, моральну шкоду у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень та судовий збір у розмірі 2414 (дві тисячі чотириста чотирнадцять) гривень 39 копіойк, а всього 243853 (двісті сорок три тисячі вісімсот п`ятдесят три) гривні 39 копійок.

В задоволенні решти позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» відмовити повністю.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариством з додатковою відповідальністю "СК "ГАРДІАН" відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області, але не пізніше закінчення строку карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 02 липня 2020 року.

Суддя А. І. Бучацька