Справа № 947/4282/20
Провадження № 2/947/2125/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2020 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Нефедової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк « Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа Другий Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

27.02.2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 07.06.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №5160, мотивуючи позов тим, що відповідно до виконавчого напису здійсненого 07 червня 2017 року, зареєстровано в реєстрі № 5160 встановлено, нібито, безспірний розмір заборгованості за період з 11.03.2014 р. по 02.05.2017р. у відповідності до договору приєднання укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» за № б/н від 11.03.2014 року: залишок заборгованості за кредитом - 2 886, 30 грн.; залишок заборгованості за відсотками - 22 724, 91 грн.; штраф - 1 280, 56 грн., що всього становить з урахуванням витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису - 29 891 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто одна грн. 77 коп.). З розміром встановленої заборгованості ОСОБА_1 не погоджується, що зумовило звернення до суду з дійсним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Одеси від 27.02.2020 року головуючим по справі визначено суддю Луняченко В.О.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси від 02.03.2020 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 30.03.2020, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Довженка О.Ю. до судового засідання 22.06.2020 надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю.

31.03.2020 з боку відповідача Ат КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому банк просить відмовити у позові та не заперечує проти розгляду справи за відсутністю їх представника.

16.03.2020 на виконання ухвали Київського районного суду м.Одеси від 02.03.2020 приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М. надано копію виконавчого напису №5160 від 06.06.2017 та документів на підставі яких його вчинено, також в листі зазначено про можливість розгляду справи за її відсутності.

Представник третьої особи Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК).

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними, відповідно до ст.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач зазначив наявність спору щодо розміру його заборгованості та не отримання ним письмової вимоги про усунення порушень. Крім цього позивач підставами позову зазначає наявність стягнення заборгованості більш ніж за три роки, що суперечить вимогам чинного законодавства, а саме Закону України «Про нотаріат», що є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Так з матеріалів справи встановлено, що 11 березня 2014 року між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством Комерційним Банком «ПриватБанк» було укладено договір приєднання до умов та правил надання банківських послуг на оформлення кредитної картки. На підтвердження укладення договору між сторонами, ОСОБА_1 банком була видана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» від 11.03.2014 року з підписами сторін. Однак, Анкета не містить ані розміру кредитного ліміту, ані розміру процентів, типу процентної ставки і порядку її нарахування; відсутнє волевиявлення позичальника щодо надання кредитного ліміту та погодженої суми кредитного ліміту банком.

У зв`язку з невиконанням вимог договору приєднання до умов та правил надання банківських послуг на оформлення кредитної картки та утворенням заборгованості позичальника перед банком, 07.06.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №5160 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у розмірі 29 891, 77 грн. на користь ІІАТ КБ «ПриватБанк».

Будь-яких повідомлень щодо вчинення виконавчого напису та його виконання позивачем отримано не було.

Даний виконавчий напис звернуто до виконання та 30.01.2018 року постановою державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області було відкрито виконавче провадження №55663053 за заявою стягувача в особі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 29 891, 77 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» та 2 989,1 грн. виконавчого збору.

18.04.2019 року постановою державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області було винесено постанову про арешт майна боржника, якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 .

Про існування виконавчого напису нотаріуса та відкритого виконавчого провадження № 55663053 Позивачу стало відомо 21.12.2019 року з отриманого ним у відділенні поштового зв`язку «УКРПОШТА» виклику державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області - Анісімової А.В. вих. № 55613 від 03.12.2019 року про необхідність з`явитись до виконавця 22.05.2019 о 10:00 щодо сплати боргу за виконавчим документом.

Відповідно до виконавчого напису здійсненого 07 червня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі № 5160 встановлено безспірний розмір заборгованості, яка утворилась за період з 11.03.2014 р. по 02.05.2017р. за договором приєднання укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» без номеру від 11.03.2014 року: залишок заборгованості за кредитом - 2 886, 30 грн.; залишок заборгованості за відсотками - 22 724, 91 грн.; штраф - 1 280, 56 грн., що всього становить з урахуванням витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису - 29 891,77 гривень.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України,нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1ст.1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні- це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено умови вчинення виконавчих написів, згідно із якими нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29червня 1999р.№ 1172 переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводяться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення боржника.

За п. 2.1. глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається відповідна заява.

Згідно ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік,місяць,число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по- батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника,місце роботи(для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Згідно ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису- це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).

Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором.

Згідно висновків, зроблених Верховним Судом України у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 у справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

У своєму відзиві на позов АТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що позивач ОСОБА_1 у ПАТ КБ «Приватбанк» отримав кредит, що ним не спростовано, а згідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України) та договір відповідно до положення ст. 629 ЦК України є обов`язковим до виконання.

Однак, як доказ укладення договору з позичальником, банк при зверненні до нотаріуса, надав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, та не надав довідку про умови кредитування, витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Суд зазначає, що за змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, не можливо дійти висновку щодо наявності безспірної заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед банком.

При розгляді даної справи, суд приймає до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду викладену постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Також у відзиві на позов Банком зазначено, що виконавчий напис здійснений керуючись частиною 2 статті 88 Закону України «Про нотаріат», тобто нотаріусом видано виконавчий напис для вимоги, за якою законом встановлено інший строк давності» однак банком жодним документом не підтверджено, який саме строк позовної давності встановлений на їх вимогу щодо стягнення заборгованості, оскільки з наданої Анкети взагалі не зазначено, яку суму, та на який строк позичальник отримав кошти від банку.

Згідно зі ст. 88 ч.1 Закону України «Про нотаріат» Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, а як вбачається з виконавчого напису, строк за який провадиться стягнення- три роки один місяць двадцять один день, 11.03.2014 по 02.05.2017 року, однак як вбачається з анкети заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, ОСОБА_1 підписав заяву 14.03.2014.

Відтак приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не було дотримано усіх вимог законодавства при вчинені виконавчого напису, реєстровий № 5160 від 07.06.2017 р., внаслідок чого порушено законні інтереси позивача.

Таким чином, з наданих документів нотаріусу для вчинення виконавчого напису не можливо встановити чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Отже, зважаючи на те, що розмір заборгованості та період його стягнення жодним доказом належним чином не підтверджується, враховуючи, що відомостей про отримання позивачем вимоги банку про усунення порушень зобов`язань за кредитним договором не має, суд приходить до висновку, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни за №5160 від 07.06.2017 року варто визнати таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги задоволено повністю, а, отже, з відповідача АТ КБ «Привтабанк» на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого ним судового збору у розмірі 840,80 грн..

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства Комерційний Банк « Приватбанк» ( , місце реєстрації: 01001, м. Київ, вул. Грушевського 1-Д), приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни ( номер свідоцтва 3938, місце реєстрації: 49000, м. Дніпро, вул. центральна, 6/9 ), третя особа Другий Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( , адреса місцезнаходження: 65065, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1 ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 07.06.2017 року, зареєстрований в реєстрі №5160 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ « КБ « Приватбанк» грошової суми 29 891, 77 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Акціонерного товариства Комерційний Банк « Приватбанк» ( , місце реєстрації: 01001, м. Київ, вул. Грушевського 1-Д) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 01.07.2020.

Суддя Луняченко В. О.