22-ц/804/989/20
264/2710/18

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
„25 червня 2020 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 264/2710/18
Номер провадження 22-ц/804/989/20
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.
за участю секретаря: Галстян Г.Г.
учасники справи :
відповідач ТОВ «Аском Сервіс»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Аском Сервіс», від імені та в інтересах якого діє адвокат Кумченко В`ячеслав Юрійович, на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 грудня 2019 року головуючого судді Іванченко А.М. зі складанням повного тексту судового рішення 04 грудня 2019 року по цивільній справі про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Аском Сервіс» (далі - ТОВ «Аском Сервіс») про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Позов мотивовано тим, що він з 04 листопада 2017 року по 26 березня 2018 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. 26 березня 2018 року його було звільнено з підприємства за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України . Проте в день звільнення з ним не був проведений повний розрахунок,заборгованість по заробітній платі у розмірі 4 653,20 грн. не була виплачена. Враховуючи зазначене,з урахуванням уточнених позовних вимог ,просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 4 653,20 грн.,середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 березня 2018 року по день винесення рішення,з розрахунку , що розмір заробітної плати у січні та лютому 2018 року становив 9 100 грн., кількість робочих днів у січні 2018 року становила 21 день, а у лютому 2018 року 20 днів,та розмір середньоденної заробітної плати складав 443,90 грн.
Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ТОВ «Аском Сервіс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 4 653,20 грн. без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 187 325,80 грн., з утриманням ТОВ «Аском Сервіс» з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано встановленням обставин не проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні,а тому відповідно до ст.ст.116,117 КЗпП України , з відповідача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

В апеляційній скарзі ТОВ «Аском Сервіс», від імені та в інтересах якого, на підставі довіреності, діє адвокат Кумченко В. Ю. просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначено, що товариство не погоджується з позовними вимогами , вважає їх необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню.ТОВ «Аском Сервіс» було нараховано та сплачено на користь ОСОБА_1 заробітну плату у повному обсязі у відповідності до штатного розкладу та погодженого сторонами розміру заробітної плати позивача. На підтвердження зазначеного товариством надано розрахункову відомість організації за період з жовтня 2016 року по березень 2018 року щодо нарахування ОСОБА_1 заробітної плати, додаткових витрат та здійснення податкових зобов`язань. Крім того, ОСОБА_1 було підписано розрахункову відомість за березень 2018 року щодо безпосереднього отримання ним заробітної плати у розмірі 5 667 грн. Тому, на думку товариства, ними було дотримані всі вимоги встановлені чинним законодавством щодо виплати та нарахування заробітної плати та інших обов`язкових соціальних платежів на користь позивача у період з 01 жовтня 2016 року по 26 березня 2018 року. Зауважено, що відповідачем надавалися до суду першої інстанції пояснення по суті справи, заяви та заперечення, проте всупереч цьому судом не було прийнято доводів відповідача при ухваленні оскаржуваного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу представника позивача адвоката Лаврищева В.В. мотивований тим,що основним та єдиним доводом ,на який посилається ТОВ «Аском Сервіс» як на повну виплату заборгованості ,це відомість за березень 2018 року . Вказаний доказ відповідача було подано до суду першої інстанції разом із документом під назвою додаткові письмові пояснення через майже 3,5 місяці після винесення 15 квітня 2019 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області ухвали про задоволення заяви представника ТОВ «Аском Сервіс « про перегляд заочного рішення суду від 15 листопада 2018 року ,скасування заочного рішення від 15 листопада 2018 року по вказаній справі № 264/2710/18 за позовом ОСОБА_1 ,призначення справи до розгляду,відкликання виконавчих листів, та визначення відповідачу п`ятнадцятиденного строку з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Під час вивчення вказаної відомості за березень 2018 року можливо встановити наступне: - відсутнє зазначення що це за відомість, а саме: відомість з виплати заробітної плати, відомість з відшкодування витрат на відрядження, відомість з відшкодування витрат на матеріали, відомість з відшкодування витрат на паливо тощо. Тобто, відповідач на припущеннях, що це саме відомість з виплати заробітної плати, доводить факт відсутності заборгованості.

Сума, нібито отриманих позивачем грошових коштів, не відповідає даним щодо розміру заборгованої заробітної плати, а саме: у відомості за березень 2018 року вказано до виплати: 5 667 грн., а у розрахунковому листі підприємства за березень 2018 року , зазначено про борг підприємства на початок місяця 4356,63 грн.,борг підприємства на кінець місяця 4 653,20 грн., що є залишком не сплаченої заробітної плати .

Тобто, відповідач на припущеннях, що у сумі 5 667 грн. у тому числі є заробітна плата 4 653,20 грн., доводить факт виплати заробітної плати.Крім того,зазначає,що у наданій відповідачем відомості за березень 2018 року відсутнє зазначення дати отримання позивачем суми коштів.Тобто, відповідач на припущеннях, що це отримання заробітної плати відбулось 26 березня 2018 року у день звільнення,як це передбачено ст. 116 КЗпП України, доводить факт виплати заробітної плати.

Щодо невідповідності вказаного відповідачем документа на підтвердження виплати, представник позивача зазначає, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми);дату складання;назву підприємства, від імені якого складено документ;зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Тобто, наданий відповідачем беззмістовний, як для цієї справи, документ під назвою відомості за березень 2018 року , суперечить вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні». Під час вивчення вказаної відомості за березень 2018 року, візуальним співставленням зразків підписів директора ТОВ «Аском Сервіс» ОСОБА_2 на документах: відомості за березень 2018 року та довіреність, можливо встановити значні розбіжності у виконанні підписів, при тому що підписи виконані у майже один проміжок часу.

Більш того, подані відповідачем документи не засвідчені у відповідності до п. 71 Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 55 від 17 січня 2018 року . З цього приводу представником позивача у суді першої інстанції було заявлено про необхідність виключити,як такі,що викликають сумнів, та не засвідчені у встановленому чинним законодавством порядку , додані відповідачем документи,в тому числі і відомість за березень 2018 року. Не відповідність доводів відповідача встановленим обставинам у цивільній справі полягає у тому,що під час розгляду справи позивачем надано до суду виписку по особовому рахунку № НОМЕР_1 у АТ «ПУМБ», на який відповідач ТОВ «Аском Сервіс» протягом всього часу трудових відносин зараховував заробітну плату позивача. Проаналізувавши ці дані можливо встановити, що жодного разу позивач не отримував заробітну плату готівкою,як це намагається стверджувати відповідач щодо спірного періоду, а всі виплати заробітної плати відбувались виключно на банківський рахунок позивача. Тобто, відповідач надав беззмістовний, як для цієї справи, документ під назвою відомості за березень 2018 року, та намагається стверджувати, що нібито готівкове, без датоване та без описове отримання 5 667 грн. і є підтвердженням нібито отримання заробітної плати за березень 2018 року у розмірі 4 653,20 грн., при попередній постійній виплаті заробітної плати на банківський рахунок позивача. Відповідачем не виконано ухвали Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 червня 2019 року в частині надання: - щомісячних розрахункових листів, які передбачені ст. 110 КЗпП України, відносно ОСОБА_1 за період з листопада 2017 року по березень 2018 року; - табелів обліку робочого часу ОСОБА_1 за період з листопада 2017 року по березень 2018 року,тощо . Враховуючи це, під час винесення рішення судом взято до уваги розрахунок заборгованості наданий позивачем, адже відповідач свій розрахунок не надав, проти розрахунку позивача не заперечував, документи, що витребувані судом, для можливості обрахування нового розрахунку не надав.За час розгляду справи відповідач жодного разу не з`явився у судове засідання, через що не можливо було поставити питання щодо відомості за березень 2018 року або дослідити оригінал цього документа. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін,а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

У судовому засіданні апеляційного суду ,проведеному в режимі відеоконференції, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лаврищев В.В. підтримав доводи відзиву на апеляційну скаргу .

У судове засідання апеляційного суду представник ТОВ «Аском Сервіс» адвокат Кумченко В.Ю. не з*явився, як представник ,так і безпосередньо ТОВ «Аском Сервіс» , належним чином були повідомлені про дату,час і місце розгляду справи шляхом отримання судової повістки разом із копією ухвали від 09 червня 2020 року про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції ,яке доручено Дніпровському апеляційному суду , про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т.2.а.с. 208), так і шляхом отримання 10 червня 2020 року телефонограми ,зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.9-12 за № 1891(т.2.а.с.190,192).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача , дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 жовтня 2016 року ОСОБА_1 був прийнятий за переведенням з ТОВ «Ейч Ар Гарант» до ТОВ «Голметресурс» майстром у відділення виробничих дільниць. Згідно з відміткою у трудовій книжці з 07 вересня 2017 року ТОВ «Голметресурс» перейменоване в ТОВ «АСКОМ СЕРВІС».

26 березня 2018 року позивача було звільнено з підприємства за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Згідно розрахункового листа за березень 2018 року у відповідача ТОВ «Аском Сервіс» перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі у розмірі 4 653,20 грн.,сума заборгованості по заробітній платі вказана вже з урахуванням утримань передбачених законом податків та обов`язкових платежів. Остаточний розрахунок з позивачем не проведено.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 ,розрахована на підставі Порядку,який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року ,склала 443,90 грн.,середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на дату винесення рішення 04 грудня 2019 року складає 187 325,80 грн.(422 дн. х 443,90 грн).

Задовольняючи позовні вимоги ,суд першої інстанції виходив з того,що в порушення ст. 116 КЗпП України при звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі та, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними та відповідають обставинам справи.

У відповідності до ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 94 КЗпП України та ст.1 Закону України « Про оплату праці» , заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України « Про оплату праці», заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який проводиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

У ст. 30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Згідно зі статями 47,116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Допустимими є докази, що одержані з дотриманням порядку, встановленого законом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Встановити джерело походження розрахункової відомості за березень 2018 року, щодо отримання ОСОБА_1 суми у розмірі 5 667 грн.(т.1.а.с.89), наданих відповідачем у якості підтвердження виплати, як остаточного розрахунку , неможливо.

Представник відповідача до суду першої та апеляційної інстанції не прибув,будь-яких заяв,письмових доказів що стосуються суті спору, не надав, не побажавши реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позивача про існування суми заборгованості у розмірі 4 653,20 грн. і доказування належного виконання ним вимог трудового законодавства.

За змістом ч. 1, 2, 4, 6 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_1 та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав належну оцінку.

Суд правильно застосував матеріальний закон і стягуючи на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку , дійшов обґрунтованого висновку про доведення факту невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки ,зазначені в ст.116 КЗпП України , що є підставою для покладення на відповідача матеріальної відповідальності у вигляді стягнення на користь колишнього працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 березня 2018 року по 04 грудня 2019 року в сумі 187 325,80 грн.

Слід зазначити,що визначальним для доведення позову є такі юридично значимі обставини: невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку .

Обставини дотримання трудового законодавства при звільненні працівника в силу ст.ст.12,81 ЦПК України та норм КЗпП України має довести саме роботодавець.

В додаткових письмових поясненнях та в апеляційний скарзі відповідач посилається на те, що ОСОБА_1 було підписано розрахункову відомість за березень 2018 року, щодо безпосереднього отримання ним заробітної плати у розмірі 5667 грн.(т.1.а.с. 89).

Проте,вказаний доказ, відповідно до вимог ст.ст.77-80 ЦПК України, не може бути належним,достовірним,допустимим та достатнім доказом,якій свідчить про здійснення відповідачем з позивачем остаточного розрахунку при звільненні,оскільки не містить поточної дати заповнення,виплати,отримання коштів ,виду виплат , тощо ,та не відповідає вимогам ст.9 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні « та вимогам до касового документа (пп. 11 п. 3 ,п.26 ,п.30 розділу III Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 29.12.17 р. № 148).

З вказаних підстав доводи апеляційної скарги щодо підписання ОСОБА_1 розрахункової відомості за березень 2018 року про безпосереднє отримання ним заробітної плати у розмірі 5 667 грн. не є слушними ,доводи відзиву на апеляційну скаргу з цього приводу заслуговують на увагу.

Слід також зазначити ,що розрахунковий лист з боргом підприємства на кінець березня 2018 року на суму 4 653,20 грн. жодним чином не спростований відповідачем.

З виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 у АТ «ПУМБ», на який ТОВ «Аском Сервіс» зараховував заробітну плату позивача, вбачається,що відомості по особовому рахунку повністю узгоджуються із даними щомісячних розрахункових листів,що подані разом із позовною заявою, а саме : 07 березня 2018 року наявне зарахування від ТОВ «Аском Сервіс» та відповідний запис у розрахунковому листі на суму 4 356,63 грн.,що є заробітною платою залишок за лютий 2018 року ; 20 березня 2018 року наявне зарахування від ТОВ « Аском Сервіс « та відповідний запис у розрахунковому листі на суму 2 475,26 грн., що є авансом по заробітній платі за лютий 2018 року, та відсутні інші зарахування від ТОВ « Аском Сервіс» , та відповідний запис у розрахунковому листі про борг підприємства на кінець місяця на суму 4653,20 грн.,що є заробітною платою залишком за березень 2018 року (т.1.а.с.185-186) .

На підтвердження здійснення нарахувань та сплати на користь ОСОБА_1 заробітної плати, у відповідності до штатного розкладу та погодженого сторонами розміру заробітної плати позивача , за період з жовтня 2016 року по березень 2018 року ,про що також зазначає представник відповідача в апеляційній скарзі, підприємством ТОВ «Аском Сервис» надано до суду першої інстанції реєстри про перерахування на рахунки ПУМБ отримувачів згідно угоди № 15212774 заробітної плати : реєстр № 323 від 11/3/2017 (заробітна плата за вересень 2017 року Дружківка),реєстр № 324 від 11/7/ 2017 року (заробітна плата за жовтень 2017 Азов виробництво),реєстр № 362 від 11/17/ 2017 року (заробітна плата за листопад 2017 Азов виробництво) , реєстр № 363 від 11/21/ 2017 року (заробітна плата за листопад 2017 Полтава ), реєстр № 393 від 12/7/2017 року ( заробітна плата за листопад 2017 Азов виробництво ІТР ) , реєстр № 431 від 12/20/2017 року (заробітна плата за грудень 2017 Запоріжжя ) , реєстр № 432 від 12/20/2017 року (заробітна плата за грудень 2017 Азов виробництво ), реєстр № 433 від 12/21/2017 року (заробітна плата за грудень 2017 Азов виробництво ) , реєстр № 40 від 1/19/2018 року (заробітна плата за листопад 2017 ТОВ «Аском Сервіс» ) , реєстр № 41 від 1/19/2018 року (заробітна плата за жовтень 2017 ТОВ «Аском Сервіс») , реєстр № 42 від 1/19/2018 року (заробітна плата за грудень 2017 Азов виробництво ), реєстр № 60 від 2/7/2018 року (заробітна плата за січень 2018 Полтавський ГОК ), реєстр № 89 від 2/20/2018 року (заробітна плата за лютий 2018 Азов виробництво ), реєстр № 114 від 3/7/2018 року (заробітна плата за лютий 2018 Азов виробництво ), реєстр № 133 від 3/19/2018 року (заробітна плата за лютий 2018 КЗГО прибирання ), реєстр № 134 від 3/20/2018 року (заробітна плата за березень 2018 Азов виробництво ) ( т.1.а.с.90-140).

Так, з реєстру № 134 від 3/20/2018 року про перерахування на рахунки отримувачів згідно угоди № 15212774 (заробітна плата за березень 2018 Азов виробництво ), де за номером № 162 , вбачається перерахування ОСОБА_1 суми 2 475,26 грн. (т.1.а.с.138).

Ця остання виплата збігається з випискою АТ «ПУМБ» по рахунку позивача, та є останнім перерахуванням оплати праці підприємством (т.1 а.с.165 зв.с.).Також, ця сума збігається із зазначенням про виплату аванса у розрахунковому рахунку за березень 2018 року,наданому позивачем (т.1.а.с.9) із зазначенням боргу за підприємством на кінець місяця 4 653,20 грн.

Надані підприємством реєстри про перерахування на рахунки АТ «ПУМБ» отримувачів заробітної плати повністю підтверджують твердження позивача про отримання виплат від підприємства (авансу та заробітної плати) тільки через банківський рахунок.

Тобто,існування заборгованості по заробітній платі у сумі 4 653,20 грн. перед позивачем на день звільнення відповідачем не спростовано.

Додатково надані представником відповідача індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 за січень,лютий,березень 2019 року (форма ОК-7) (т.2.а.с. 176) Пенсійного фонду України,підтверджують тільки розмір нарахованої заробітної плати позивача .

Отже,здійснивши перевірку доводів апеляційної скарги,дослідивши надані сторонами докази,апеляційний суд вважає,що висновки суду першої інстанції про існування на день звільнення позивача з роботи заборгованості по заробітній платі, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наведеними вище письмовими доказами,які не спростовані відповідачем,та яким надано належну та правову оцінку.

Відтак, суд першої інстанції , з точки зору апеляційного суду, обґрунтовано дійшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку з ТОВ «Аском Сервіс « за час затримки розрахунку за період з 27 березня 2018 року по 04 грудня 2019 року, відповідно до положень ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення .

А тому, доводи відповідача про незаконність та необґрунтованість рішення , неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Також,розглядаючи доводи апеляційної скарги , апеляційний суд вважає необхідним навести положення першого Протоколу (Париж, 20.03.1952р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.XI.1950), практику Європейського суду з прав людини у справах щодо захисту права власності, що є джерелом права в Україні та має застосовуватись органами державної влади, в тому числі і судами, яка в розгляді багатьох заяв ілюструє поняття право власності, захист майнового інтересу.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX), зауважено що, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

Наведені в скарзі доводи відповідача , не можуть бути підставою для відмови позивачу в задоволенні його фундаментальних прав щодо оплати праці (лексикою ЄСПЛ: право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1 (Broniowski v. Poland, N 31443/96), задекларованих в статті 1 Першого протоколу до Конвенції і гарантованих Конституцією України прав в ст. 22 (Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані), ст. 43 (Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Аском Сервіс», від імені та в інтересах якого діє адвокат Кумченко В`ячеслав Юрійович залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 02 липня 2020 року.

Судді: