КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4730/2020 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Семенюк Т.А., Мостової Г.І.

Секретаря судового засідання Гасюк В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики на загальну суму 8 719,05 доларів США, що станом на дату складання позову за курсом НБУ складає розмір 217 714,68 грн.

У листопаді 2019 року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб моделі «JCB JS 240LC», типу екскаватор гусеничний, 1999 року випуску, ідентифікаційний номер № НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , та заборони державним реєстраторам та недержавним органам реєструвати відчуження належного ОСОБА_2 даного транспортного засобу.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі, мотивуючи тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції здійснено формальний підхід до розгляду питання щодо забезпечення позову, обставини, які викладені у заяві, судом не досліджувались, що призвело до винесення незаконної ухвали.

Судом першої інстанції не враховано, що заява містила достатню інформацію щодо предмета забезпечення, як того вимагає стаття 151 ЦПК України, а тому питання щодо недостатності інформації могло бути вирішене судом на підставі норми статті 153 ЦПК України шляхом виклику заявника для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

У судовому засіданні, що проведено в режимі відеоконференції, представник позивача ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, у тому числі у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, з опублікуванням оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У відповідності до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявником необгрунтована.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна.

Цивільним процесуальним законодавством передбачені заходи щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують реальне виконання позитивно прийнятого рішення, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із направлених до суду апеляційної інстанції виділених матеріалів вбачається, що до суду за захистом порушених прав звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики. На підтвердження отриманих коштів в сумі 8 000,00 доларів США, із зобов`язанням відповідача повернути суму позики разом з процентами до 01 вересня 2019 року, позивач надав розписку від 27 лютого 2019 року (а.с. 8).

Отже, позивачем заявлено позов майнового характеру, матеріально-правова вимога позивача до відповідача щодо якої вона просить ухвалити рішення зводиться до стягнення грошових коштів в сумі 8 719,05 доларів США, що станом на дату подання позову за курсом НБУ складає розмір 217 714,68 грн.

З метою забезпечення позову позивачем подана відповідна заява, в якій він просив накласти арешт на транспортний засіб моделі «JCB JS 240LC», типу екскаватор гусеничний, 1999 року випуску, ідентифікаційний номер № НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_3 , із забороною державним реєстраторам та недержавним органам реєструвати відчуження даного транспортного засобу, що належить відповідачу у справі ОСОБА_2 .

В обґрунтування доводів заяви позивач посилався на те, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язання, контактів з ним уникає та не бажає погашати борг, здійснює дії спрямовані на продаж свого майна, так як має намір виїхати за кордон на постійне місце проживання. Оскільки позовні вимоги мають значний розмір, тому повинні бути забезпеченими з метою реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача.

Вказував, що єдиним майном, що належить ОСОБА_2 , на сьогоднішній день залишився транспортний засіб моделі «JCB JS 240LC», типу екскаватор гусеничний, 1999 року випуску, ідентифікаційний номер № НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 .

У заяві позивач конкретизував, що обставини належності предмета забезпечення відповідачу ОСОБА_2 підтверджуються ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 жовтня 2019 року, із долученням до матеріалів заяви копії процесуального акту суду (а.с. 25-28).

Отже, у поданій заяві про забезпечення позову позивач зазначив про існування об`єктивних обставин, які свідчать про те, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Про такі обставини вказує заявлена позивачем вимога майнового характеру до відповідача, яка, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, свідчить про те, що між сторонами дійсно виник спір щодо порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання в обумовлений сторонами строк, а вчиненні відповідачем дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання, розмір якого на дату подання позову складає загальну суму 217 714,68 грн.

Статтею 129-1 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не оцінив обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, не оцінив рівноцінності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Згідно зі статтею 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову для повного з`ясування фактичних обставин щодо поданої заяви про забезпечення позову, не обмежується доводами заяви і може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, а у випадку, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін - частина 4 статті 153 ЦПК України.

Таким чином, питання щодо недостатності інформації могло бути вирішене судом шляхом виклику заявника для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, без перевірки наведених заявником обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову та без врахування положень частини 2, 3 статті 153 ЦПК України.

В цій частині доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 є обґрунтованими.

Що стосується вимоги позивача про забезпечення позову на стадії апеляційного перегляду, то вона не підлягає задоволенню, оскільки судом першої інстанції не досліджено усіх передбачених нормою процесуального права юридичних (доказових) фактів, наявність яких впливає на остаточний результат вирішення питання про забезпечення позову, що призвело до постановлення помилкової ухвали, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а справа на підставі статті 379 ЦПК України направленню до суду першої інстанції для розгляду заяви про забезпечення позову.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: