Номер провадження: 22-ц/813/4776/20
Номер справи місцевого суду: 521/6639/19
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Худіної Олени Василівни,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси зі скаргою на дії державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Худіної Олени Василівни, в якій просив скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 23 січня 2019 року, складений державним виконавцем Худіною О.В. в межах виконавчого провадження № 46392332, скасувати постанову державного виконавця від 25 січня 2019 року про накладення штрафу на боржника, скасувати постанову державного виконавця від 25 січня 2019 року про стягнення витрат виконавчого провадження, скасувати постанову державного виконавця від 25 січня 2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що на виконанні державного виконавця знаходиться виконавчий лист про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліменів на утримання дитини, до досягнення нею повноліття.

23 січня 2019 року державним виконавцем складено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, сума боргу яка з 01 березня 2014 року по 01 січня 2019 року складає 63 109, 58 грн.

Вказаний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 не визнає та зазначає, що заборгованості по сплаті аліментів у нього не має, оскільки він добросовісно їх сплачував на користь ОСОБА_2 , шляхом перерахування коштів на її рахунок або передачею грошей особисто в руки.

Крім того зазначає, що зоборгованість по аліментам визначена державим виконавцем виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, без урахування його фактичного доходу, який був значно меншим за суму, визначену державим виконавцем в розрахунку заборгованості.

Крім того, державним виконавцем, на думку ОСОБА_1 , незаконно та безпідставно накладено на нього штраф у розмірі 31 554, 79 грн. за наявність заборгованості по сплаті аліментів, стягнуто витрати виконавчого провадження у розмірі 200 грн та звернено стягнення на його доходи.

Викладені обставини стали підставою звернення ОСОБА_1 зі скаргою на дії державного виконавця.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 11 червня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 11 червня 2019 року та задовольнити його скаргу у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Належним чином повідомлені учасники справи до суду не зявилися, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні старшого державного виконавця Другого Малиновського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області Худіної О.В. перебуває виконавчий лист, виданий 03 серпня 2011 року Малиновським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку та доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 травня 2011 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У звязку з невиконанням ОСОБА_1 зобовязань по сплаті аліментів, у нього утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку державного виконавця від 23.01.2019 року за період з 01.03.2014 року по 01.01.2019 р. складає 63 109, 58 грн.

Згідно з п.3 ч.14 ст.71 ЗУ „Про виконавче провадження за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому Законом, і перераховуються стягувачу.

Постановою старшого державного виконавця Другого Малиновського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області Худіної О.В. від 25 січня 2019 року на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 31 554, 79 грн. за наявність непогашеної заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.

Постановою старшого державного виконавця Другого Малиновського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області Худіної О.В. від 25 січня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 200 гривень.

Постановою старшого державного виконавця Другого Малиновського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області Худіної О.В. від 25 січня 2019 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1

16 вересня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 681/1637/18, провадження № 61-5370св19 (ЄДРСРУ № 84274395) досліджував питання щодо юрисдикційної підсудності справ з приводу оскарження постанов державного виконавця.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII та зміни до ЦПК України, внесені відповідно до цього закону. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

На спірні правовідносини поширюється саме Закон № 1404-VIII, згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За змістом пункту 7 частини 2 статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно з частиною 2 статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір це збір, що стягується на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем в розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 1293гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 3 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29 травня 2019 року у справі №758/8095/15-ц (провадження №14-134цс19).

У той же час, рішення державного виконавця щодо виконання судового рішення, в тому числі й постанови про арешт майна боржника, можуть бути оскаржені до суду, який видав виконавчий документ.

Таким чином, спір щодо оскарження постанов державного виконавця про накладення штрафу та стягнення витрат виконавчого провадження має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей ч.1 ст. 19, ст. 20 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

У разі звернення з такою скаргою у порядку цивільного судочинства суд має відмовити у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 2 ст. 186 ЦПК, оскільки скарги щодо оскарження постанов про накладення штрафу, та стягнення витрат виконавчого провадження в силу положень ст. ст. 19, 20 КАС мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/9870/16-ц від 06.06.2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил предметної юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 цієї ж статті судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, оскільки питання щодо оскарження постанов виконавця про накладення штрафу та стягнення витрат виконавчого провадження віднесено до юрисдикції адміністративного суду, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу про відмову у задоволені вимог у цій частині слід скасувати, а провадження у справі закрити.

При цьому скаржнику роз`яснюється, що він має право оскаржити постанови про накладення штрафу та стягнення витрат виконавчого провадження в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 255, 367, 377 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про скасування постанов державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Худіної Олени Василівни від 25 січня 2019 року про накладення штрафу та стягнення витрат виконавчого провадження в межах виконавчого провадження № 46392332 - скасувати та провадження у цій частині вимог закрити.

Розяснити ОСОБА_1 , що питання з приводу оскарження постанов виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження та накладення ними штрафів віднесені до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено: 03.07.2020 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова