ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/3360/15-ц
номер провадження 4-с/695/14/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю

секретаря Оніщенко Н.В.,

представника скаржника - адвоката Пилипенка Р.Б.

розглянувши матеріали скарги, яка подана адвокатом Пилипенком Ростиславом Борисовичем в інтересах ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Наджафової Т.В. щодо арешту майна боржника та про скасування арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Пилипенко Р.Б. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на постанову старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Наджафової Т.В. про арешт всього рухомого і не рухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, від 16.08.2016 року у виконавчому провадженні №51890719.

Свої вимоги скаржник мотивує тим, що на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.01.2016 року по справі №695/3360/15-ц, 13.07.2016 року було видано виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в сумі 296142,09 грн., який виник на підставі кредитного договору за №302п/14/2007-840 від 31.10.2007 року.

На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №302п/14/2007-840 від 31.10.2007 р. сторонами було укладено договір іпотеки від 31.10.2007 р. №302п/14/2007-840, за яким передано в іпотеку нерухоме майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

У Золотоніському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ в Черкаській області (в подальшому Золотоніський міськрайонний відділ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)було відкрито виконавче провадження №51890719 з примусового виконання виконавчого листа місцевого суду від 13.07.2016 р. №695/3360/15-ц.

У рамках відкритого виконавчого провадження №51890719 постановою старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Черкаській області Наджафової Т.В. від 16.08.2016 р. було накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно боржника ОСОБА_1 ..

21.09.2017 р. старшим державним виконавцем Золотоніського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Черкаській області Наджафовою Т.В. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу №51890719, підставою для повернення виконавчого листа було вказано приписи Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки боржником ОСОБА_1 було отримано кредит в іноземній валюті за договором №302п/14/2007-840 від 31.10.2007 р. Також констатовано факт відсутності іншого майна, на яке можна звернути стягнення в рамках примусового виконання судового рішення.

Разом з тим накладений в рамках здійснення виконавчого провадження арешт на все майно боржника державним виконавцем скасований не був та продовжує діяти, а при зверненні до Золотоніського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) представника ОСОБА_1 , адвоката Пилипенка Р.Б. та при ознайомленні ним із матеріалами виконавчого провадження, останнім було встановлено, що виконавчий лист був повернутий державним виконавцем стягувачу, однак не було вирішено питання стягнення виконавчого збору, а тому арешт на майно державним виконавцем скасований не був.

Такі дії державного виконавця представник скаржника вважає протиправними, оскільки виконавче провадження по справі було завершено, стягнення виконавчого збору не було виділено в окреме провадження, а тому виконання такого в рамках завершеного виконавчого провадження неможливе, в свою чергу подальше існування арешту на майно у виконавчому провадженні яке завершено понад три роки тому порушує права скаржника та позбавляє її можливості реалізувати своє право на майно в межах досягнутих домовленостей із кредитором, за таких обставин скаржник звернувся до суду із вказаною скаргою.

Старшим державним виконавцем Золотоніського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Наджафовою Т.В. було надано до суду відзив на скаргу ОСОБА_1 , відповідно до якого державний виконавець у задоволенні вказаної скарги просила відмовити вказуючи при цьому на те, що за час перебування виконавчого провадження на виконанні боржницею було сплачено лише 47.27 грн. виконавчого збору в той час як згідно постанови державного виконавця від 16.08.2016 року сума виконавчого збору, яка підлягає стягненню із боржника становить 29614 грн. 21 коп.. Зазначає, що про зміну стягувача у даному виконавчому провадженні державному виконавцю нічого не відомо, а виконавчий лист на підставі п. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» був повернутий стягувачу, тобто ПАТ КБ «Надра», однак норми ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачають можливості в такому випадку зняти арешт на майно. Також вказувала, що у постанові про арешт майна боржника, арешт накладений на суму боргу з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а тому підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 у державного виконавця відсутні.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Пилипенко Р.Б. в судовому засіданні вимоги скарги підтримав повністю та наполягав на її задоволенні надавши при цьому суду пояснення аналогічні поясненням, які викладені у скарзі.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився із невідомих причин.

На адресу суду надійшло клопотання ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» відповідно до змісту якого вбачається, що право вимоги за кредитним договором від 31.10.2007 №302п/14/2007-840 із забезпеченням за ним на підставі Договору від 17.07.2019 № 302п/14/2007-840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк». Надалі, право вимоги за кредитним договором від 31.10.2007 №302п/14/2007-840 із забезпеченням за ним на підставі Договору від 30.07.2019 № 964/05-19-К купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором відступлено ОСОБА_2 . Таким чином, наразі кредитором за кредитним договором із забезпеченням за ним є ОСОБА_2 , а усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Розгляд справи просили проводити за відсутності представника ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк».

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся ОСОБА_2 , який вказав про те, що між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» був укладений договір від 30.07.2019 року за № 964/05-19-К купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за яким він придбав право вимоги за кредитним договором від 31.10.2007 року №302п/14/2007-840 із ОСОБА_1 .. Наразі він не має жодних претензій до боржника, та не має наміру звертатися до виконавчої служби про стягнення заборгованості. Розгляд справи просив проводити за його відсутності, скаргу ОСОБА_1 просив задовольнити.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши скаржника та дослідивши вказану скаргу і матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконанні старшого державного виконавця Наджафової Т.В. Золотоніського міськрайонного відділу ДВС знаходилося виконавче провадження за №51890719 з примусового виконання виконавчого листа, який виданий Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області по справі №695/3360/15-ц про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» суми боргу в розмірі 296142.09 грн., що стверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 08.08.2016 року.

У рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем 16.08.2016 року була винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 29614.21 грн.

16.08.2016 року в межах виконавчого провадження №51890719 старшим державним виконавцем Золотоніського міськрайонного відділу ДВС Наджафовою Т.В. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження із зщмісту якої вбачається, що на все майно боржника накладено арешт у межах суми звернення стягнення у розмірі 325836.30 грн.. Вказана сума, за поясненнями самого державного виконавця, які зазначені у відзиві на скаргу ОСОБА_1 , включає в себе як суму боргу так і суму виконавчого збору.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.09.2017 року виконавчий лист за №695/3360/16-ц від 13.07.2016 року був повернутий стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» та встановлений строк для повторного пред`явлення до виконання до 21.09.2020 року.

Разом із тим арешт на майно скаржника, який був накладений постановою від 16.08.2016 року залишився не скасований, що визнається усіма учасниками справи.

У відповідності до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Арешт майна тимчасове позбавлення власника права користування та розпорядження майном, тривалість якого встановлюється вповноваженою особою у спосіб, визначений законодавством.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За положеннями ч.,ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 21.04.1999 року N 606-ХІУ, чинного на момент накладення арешту) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Як вбачається з матеріалів скарги, на момент винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 мала заборгованість перед ВАТ КБ «Надра», а тому указана постанова відповідала вимогам Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 21.04.1999 року, чинного на момент накладення арешту).

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999р. станом на час винесення постанови) у разі закінчення виконавчого провадження крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Згідно з ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 21.04.1999 року, чинного на момент накладення арешту) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 21.04.1999 року, чинного на момент накладення арешту) з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби у якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом.

На час повернення виконавчого документа стягувачу набрали чинності норми нового ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 якого виконавчий документ повертається стягувану, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною 2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Нормами ст. 59 вказаного ЗУ «Про виконавче провадження» визначено випадки для зняття державним виконавцем арешту з усього майна боржника та відповідно до ч. 5 даної статті передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст.,ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Фактично із пояснень державного виконавця вбачається, що арешт на майно накладений у зв`язку із наявністю не сплаченої боржником суми виконавчого збору.

Однак у своїй постанові від 16.04.2020 року по справі №640/8425/19 Верховний Суд вказав, що при стягненні виконавчого збору відповідно до ч. 3 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду. Отже умовами стягнення виконавчого збору є фактичне виконання виконавчого документа та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні №51890719, яке повернено, неможливо, жодного процесуального рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору із ОСОБА_1 надано не було.

Таким чином судом встановлено, що арешт на майно ОСОБА_1 , який був накладений державним виконавцем продовжує існувати понад три роки, при цьому виконавчий лист повернутий стягувачу, а саме виконавче провадження не здійснюється, стягувач по вказаному виконавчому провадженні змінений та не має наміру звертатися до органів виконавчої служби щодо примусового стягнення суми боргу, отже наявність арешту в такому виконавчому провадженні позбавляє скаржника можливості користуватись своїм майно, що порушує права останньої.

За таких обставин вбачається порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини, зокрема втручання органу державної виконавчої служби в право особи на мирне володіння майном, яке за наявності вказаних обставин не є виправданим, так як здійснено з порушенням принципів пропорційності, справедливої рівноваги між інтересами держави та боржника, так як в даному випадку останній несе надмірний тягар внаслідок таких дій органу державної виконавчої служби. При цьому, жодного суспільного інтересу внаслідок застосування арешту майна не задоволено, оскільки боржник не вчиняє жодних дій, які б вказували на ухилення ним від виконання рішення, а сам стягував втратив інтерес до належного виконання вказаного судового рішення.

Згідно ст. 477 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст. 488 ЦПК України встановлено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

У відповідності до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Тому скарга на постанову державного виконавця про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно є обґрунтованою і підлягає задоволенню, в частині скасування арешту всього рухомого і нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , який накладений постановою старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу ДВС Наджафовою Т.В. від 16.08.2016 р. у рамках виконавчого провадження №51890719 та зобов`язання старшого державного виконавця Наджафової Т.В. скасувати всі арешти та заборони, накладені на майно ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження №51890719 та виключення відомостей про вказані обтяження на нерухоме майно із державних реєстрів.

Разом із тим вимога скаржника про зобов`язання старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу ДВС Наджафову Т.В. виключити відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників по виконавчому провадженню №51890719 з примусового виконання виконавчого листа Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.07.2016 року є необґрунтованою, оскільки відомості про останню до вказаного реєстру внесені не були.

Так виконавче провадження відносно скаржника відкрито 08.08.2016 року, а 05.01.2017 року набрало чинності положення статей 8, 9 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено запуск роботи Єдиного реєстру боржників. Згідно цього Положення, в Єдиному реєстрі боржників міститься інформація щодо боржників, відносно яких виконавчі провадження зареєстровані в Системі після впровадження Єдиного реєстру боржників. Таким чином інформація про боржницю ОСОБА_1 в Єдиному реєстрі боржників відсутня.

Статтею 449 ЦПК України визначені строки для звернення зі скаргою на дії державного виконавця із яких вбачається, що каргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Матеріали справи не містять, а державним виконавцем на підтвердження своїх заперечень щодо неповажності пропущеного строку суду не надано доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про накладення арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а тому клопотання представника скаржника про поновлення пропущеного строку для звернення до суду із вказаною скаргою підлягає задоволенню.

За таких обставин вказана скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.,ст. 447, 448, 449, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Поновити процесуальний строк звернення до суду зі скаргою адвоката Пилипенка Ростислава Борисовича, яка подана в інтересах ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Наджафової Т.В. щодо арешту майна боржника та про скасування арешту.

Скаргу, яка подана адвокатом Пилипенком Ростиславом Борисовичем в інтересах ОСОБА_1 , на постанову старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Наджафової Т.В. щодо арешту майна боржника та про скасування арешту задовольнити частково.

Скасувати арешт всього рухомого і нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , накладений постановою старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Наджафової Т.В. від 16.08.2016 р. № 51890719 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Зобов`язати старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Наджафову Т.В. скасувати всі арешти та заборони, накладені на майно ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 51890719 виключити відомості про вказані обтяження на нерухоме майно із державних реєстрів.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів в порядку визначеному ст.,ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя Середа Л.В.