печерський районний суд міста києва
Справа № 647/3212/19-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Козлова Р.Ю.,

при секретарі - Іваненку С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

У вказаному позові позивач просить суд ухвалити рішення, яким розірвати нею та відповідачем шлюб, який зареєстрований 25 жовтня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Нікопольському району реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 184.

Ухвалою судді від 13 лютого 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання. 21 лютого 2020 року ухвалою суду справу призначено до розгляду по суті.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи відповідач зареєстрований за адресою, яка тимчасово непідконтрольна Україні у зв`язку з тимчасовою окупацією території України.

На виконання вимог Закону, судом здійснені оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в якому повідомлено відповідачку про відкриття провадження у справі та необхідність надати у строк встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів з дня вручення відповіді позивача на відзив подати заперечення на відповідь. Аналогічне оголошення судом було здійснено судом до початку розгляду справи по суті.

Відповідач у судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, у строк встановлений в ухвалі судді відповідач до суду не направив відзив на позовну заяву та не надав будь-яких доказів на обґрунтування своїх заперечень.

Поряд з цим в матеріалах позову міститься заява позивачки про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

За таких обставин, суд визнав можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву на позов не подавав.

Суд дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного висновку.

Встановлено, що позивачка звернулася до суду з даним позовом і просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем. Вимоги обґрунтовані тим, що спільне життя не склалось, і вони не підтримують сімейних відносин.

Суд дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 жовтня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Нікопольському району реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області.

Сторони проживали однією сім`єю, проте як зазначає позивач, вони як подружжя тривалий час не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, не мають взаємних прав та обов`язків. Позивач зазначає про відсутність намірів відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем.

Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейні відносини відсутні.

Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.

Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору.

Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо та втратили один до одного почуття поваги і любові.

З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позову в суді, примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що дальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін.

Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Таким чином вимога позивачки про відновлення її дошлюбного прізвища, також підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141-142 ЦПК України судовий збір у розмірі 768 грн. 40 підлягає відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки судом задоволено позовні вимоги, судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110,112, 113 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2,10,76-81, 141-142, 200, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25 жовтня 2014 року за актовим записом №184, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Нікопольському району реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачки - « ОСОБА_3 » змінити на дошлюбне « ОСОБА_4 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

Повне рішення суду складено 03 березня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Суддя