Єдиний унікальний номер судової справи: № 490/5784/19
Номер провадження № 22-ц/812/946/20 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

за участі відповідачки - ОСОБА_1 її представника - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2020 року, ухваленого під головуванням судді - Гуденко О.А., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

В червні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 15 лютого 2011 року на підставі укладеного договору б/н ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 своїх кредитних зобов`язань не виконує у зв`язку з чим станом на 10 червня 2019 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 501 740,01 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 14 210,61 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 483 229,40 грн., заборгованість за пенею та комісією - 4 300 грн., позивач просив суд стягнути частину вказаної заборгованості у розмірі 122 360, 88 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 14 210,61 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом з 15 лютого 2011 року по 01 жовтня 2017 року - 108 150,27 грн.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у сумі 14 210, 61 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщенні на сайті: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https// privatbank.ua/ terms/, які містяться в матеріалах даної справи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15 лютого 2011 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача процентів у сумі 108 150, 27 грн., у зв`язку з відсутністю передбаченого обов`язку ОСОБА_1 по їх сплаті АТ КБ «Приватбанк» у анкеті - заяві від 15 лютого 2011 року, адже Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщенні на сайті: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https//privatbank.ua/terms/ не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, просило рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги про стягнення процентів задовольнити, в інший рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що необхідність сплати боржником процентів за кредитом передбачено ст. 1048 ЦК України, крім того, відповідачка особистим підписом підтвердила що ознайомлена з усіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджуються довідкою від 16 лютого 2011 року в якій значено базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%) та інше, але не зважаючи на вказане суд безпідставно відмовив у задоволені вимог щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила застосувати до задоволених вимог позовну давність, посилаючись на те, що строк звернення до суду сплив, оскільки останній платіж було здійснено 03 січня 2014 року, а з позовом до суду Банк звернувся 13 червня 2019 року, просила скасувати заочне рішення та постанови нове судове рішення, яким відмови у задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку із спливом строку позовної давності.

Заслухавши суддю - доповідача, відповідачку та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України ).

Під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або відмовити в позові (ст. 264 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення суду зазначеним вимогам Закону не в повній мірі відповідає.

В силу положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, 15 лютого 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання сторонами анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ( а.с. 9).

У заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.10-34).

Відповідно до укладеного договору, відкрито рахунок, та надано ОСОБА_1 кредитні картки № НОМЕР_1 з терміном дії 11/14, № НОМЕР_2 з терміном дії 08/15, НОМЕР_7 до 02/16, № НОМЕР_3 до 08/17 (а.с.85).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ім`я ОСОБА_1 , 17 лютого 2014 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 15 000 грн., в подальшому 04 вересня 2014 року знижено кредитний ліміт до 14 220 грн. (а.с.86).

З виписки, наданої Банком по рахунку клієнта вбачається що за період з 06 березня 2014 року по 18 листопада 2015 року, відповідачка користувалася вказаними картками знімала кошти з банкоматів, здійснювала оплату в магазинах, аптеках тощо, а також частково сплачувала заборгованість, кредитний ліміт в останнє було встановлено у розмірі 14200 грн. (а.с.77-84, 131-137, 144-152).

Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України №578/5 від 12 квітня 2012 року, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі.

За такого, з наданої Банком виписки по картковому рахунку чітко прослідковується користування кредитними коштами та часткове їх погашення.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідачки ОСОБА_1 перед Банком станом на 10 червня 2019 року становить у розмірі 122 360, 88 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 14 210,61 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом з 15 лютого 2011 року по 01 жовтня 2017 року - 108 150,27 грн. (а.с.7-8).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Довідка про умови кредитування та Умови та правила розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України і Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 17 липня 2019 року (справа № 175/4576/14-ц) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

Суд першої інстанції, встановивши наведені обставини, обґрунтовано вважав, що в даному випадку надані банком Довідка про умови кредитування та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Разом із тим, із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог Банку щодо стягнення з відповідачки заборгованості за процентами колегія суддів не може погодитися.

Так, зі змісту власноручно підписаної ОСОБА_1 16 лютого 2011 року довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що сторони погодили базову відсоткову ставку за користування кредитом - 2,5% в місяць із розрахунку 360 днів у році, узгодили, що порядок погашення заборгованості відбувається щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості (а.с. 93).

Отже, встановлене свідчить про узгодженння сторонами конкретних умовах кредитування.

Як вбачається з виписки з особового рахунку ОСОБА_1 відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, поповнюючи рахунок за кредитним договором несвоєчасно та погашаючи заборгованість не у повному обсязі (а.с. 77-84,).

Отже, відповідно до ст.ст. 526, 1054, 1048, 611 ЦК України існують підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту і процентами за користування кредитними коштами, розрахованими відповідно до узгоджених сторонами умов у власноручно підписаній ОСОБА_1 16 лютого 2011 року довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів льотного періоду».

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» надані відповідачці на підставі укладеного 16 лютого 2011 року кредитного договору кредитні картки неодноразово перевипускалися, кінцевий строк дії виданої картки - серпень 2017 року (а.с.85).

Отже, враховуючи умови укладеного сторонами кредитного договору щодо строку дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки, у межах строку кредитування - до серпня 2017 року включно - відповідачка мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у передбаченому договором розмірі. Починаючи з вересня 2017 року відповідачка мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами.

За такого, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Так, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами, нарахованих Банком за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування, тобто, починаючи з вересня 2017 року - є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Отже, оскільки за умовами укладеного сторонами кредитного договору ОСОБА_1 мала виконувати зобов`язання зі сплати процентів щомісячно впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності, про застосування якої було заявлено у суді апеляційної інстанції, для стягнення заборгованості за цими платежами починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Що стосується вимог про стягнення заборгованості за кредитом, то колегія виходить з того, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії карки - 31 серпня 2017 року.

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом 17 червня 2019 року, тобто в межах строку за вимогами про стягнення тіла кредиту, а позовна давність за вимогами про стягнення процентів, нарахованих до 17 червня 2016 року, позивачем пропущена.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За такого, позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими хоча і в межах строку кредитування, але заявлені з пропуском строку позовної давності, задоволенню не підлягають.

Отже, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами за період з 17 червня 2016 року до 31 серпня 2017 року (строк дії карточки), розраховані за ставкою 2,5% в місяць, як це передбачено у власноручно підписаній ОСОБА_1 довідці від 16 лютого 2011 року.

Згідно наданого Банком розрахунку на вимогу апеляційного суду, заборгованість за тілом кредиту становить 14 210,61 грн., а заборгованість за процентами з 17 червня 2016 року по 31 серпня 2017 року - 5 115,73 грн. (а.с.139-140).

Посилання на те, що останній платіж було здійснено 03 січня 2014 року, а тому позивачем прощенно строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом не заслуговують на увагу з огляду на викладене вище, крім того, як вбачається із виписки та розрахунку заборгованості останній платіж було здійснено 18 листопада 2015 року.

Також, не можуть бути прийняті до увагу посилання на відсутність доказів щодо перевипуску та отримання кредитної картки, оскільки як вбачається з матеріалів справи АТ КБ «Приватбанк» надано копію паспорту та ідентифікаційного коду, датовані 17 лютого 2014 року, а крім того, як зазначено судом після цього відповідачкою здійснювалися платежі через каси та банкомати, що фізично не можливо без кредитної картки.

Отже, всього з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 19 326,34 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 14210,61 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 5 115,73 грн.

Відповідачкою не надано належних, достатніх та переконливих доказів на спростування вказаної заборгованості.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи, якими АТ КБ «Приватбанк» обґрунтовував свої вимоги, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні вимог поро стягнення процентів за користування кредитними коштами, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача кредитної заборгованості у загальному розмірі 19 326,34 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору, за подання позовної заяви до суду першої інстанції підлягає стягненню судовий збір у розмірі 307,36 грн. та за подання апеляційної скарги - 512,90 грн. А тому, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 820,26 грн. (307,36 - за подання позову + 512,90 грн. - за подання апеляційної скарги).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2020 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, 28 грудня 1998 року) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, р/р НОМЕР_6 , МФО 305299, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.) заборгованість за кредитним договором б/н від 15 лютого 2011 року станом на 10 червня 2019 року в сумі 19 326,34 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 14 210,61 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 5 115,73 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 820,26 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 06 липня 2020 року.