Номер провадження 2/754/3684/20
Справа №754/149/20
РІШЕННЯ

Іменем України

25 травня 2020 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Ленській Т.І.

за участі позивача - ОСОБА_1

представників відповідача - Соколик К.Ю. , Онікієнко Ю.М.

розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «АШАН Україна Гіпермаркет» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «АШАН Україна Гіпермаркет» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 22.11.2017 року по 16.10.2019 року працював у ТОВ «Ашан Україна», та отримував заробітну плату із штатним розкладом підприємства. 16.10.2019 року був звільнений за угодою сторін. Вказує, що як роботодавець - Відповідач не виконав вимоги ст.ст. 47,116 та 110 і 115 КЗпП України. Зауважує, що написав заяву в Головне управління Держпраці у Київській області та 09.11.2019 року ним отримано відповідь, що підтвердила неправомірність дій ТОВ «АШАН Україна Гіпермаркет». Вказує, що після неодноразових усних звернень до Центрального офісу Відповідача, на його зарплатний рахунок було відправлено 2 транзакції: 25.10.2019 року - 7386,25 коп. та 21.11.2019 року - 2757,37 грн., але розрахунковий лист не отримав та не знає, що входить в ці суми. Вказав, що лише на письмову заяву про видачу наказу про його звільнення та розрахунок по невиплаченим платежам, Відповідач видав витяг із Наказу №166-ОС. Позивач вважає, що ТОВ «АШАН Україна Гіпермаркет» зобов`язаний сплатити йому суму заборгованості по заробітній платі та суму компенсації.

Крім того, Позивач зазначає, що несвоєчасна виплата заробітної плати, примушувала його здійснювати певні зусилля на зобов`язання Відповідача здійснити виплату боргу по зарплаті. На його законні дії отримував v відповідь лише неприязнь та злорадство, що він нічого не доб`ється. Вважає, що така зневага та приниження його з боку керівного складу, наносила йому моральної шкоди.

Посадові особи центрального офісу Ашан розмовляли зі ним в грубій, хамській. формі, на підвищених тонах, порушуючи ст. 201 .п.1.2.ст.297 п. 1.2.3 Цивільного кодексу України та Конституції. Позивач наголошує, що з причин протиправних дій Відповідача, він втратив сталі, нормальні життєві зв`язки - був позбавлений можливості купувати необхідні продукти харчування, одяг. Ситуація в родині загострилася, у зв`язку з нестачею грошей, на момент звільнення він був єдиним годувальником у родині. Мати позивача, ОСОБА_4 за станом свого здоров`я не може працювати, а молодший брат був демобілізований 10.10.19 с ЗСУ і шукав роботу. Також, порушення трудового законодавства, з боку Відповідача на його адресу, в Позивача погіршилися відносини з друзями і знайомими (при зустрічі з ними він відчуває почуття ніяковості і сорому, в зв`язку з тим, що не можу повернути позичені раніше у них гроші). Позивач в обґрунтування зазначає, що був змушений взяти грошову позику у банку з надією на швидкий пошук нового робочого місця.

Посилаючись на викладені обставини справи, Позивач просить суд:

-Стягнути з Відповідача на його користь середній заробіток за період: з моменту звільнення до моменту винесення рішення судом

-Стягнути з ТОВ "АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ" його користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн., заподіяну несвоєчасною виплатою заробітної плати.

-Винести, відповідно до вимог ст.262 ЦПК України, окрему ухвалу про виявлення кримінального правопорушення, що передбачено ст.ст. 172, 175 КК України відносно Позивача з боку Відповідача та направити за залежністю до органів прокуратури району міста Києва.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 січня 2020 року відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «АШАН Україна Гіпермаркет» про стягнення заборгованості по заробітній платі. визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. призначено судове засідання по справі.

11 березня 2020 року представником відповідача ТОВ «АШАН Україна Гіпермаркет» подано Відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що даний позов вважають необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі, з огляду на наступне.

Зазначено, що відповідно до Наказу №227-ОС від 21.11.2017 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ТОВ «АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ» на посаду комплектувальника товарів. На підставі власноруч написаної заяви від 16.10.2019 року, ОСОБА_1 був звільнений з Товариства у відповідності до Наказу №166-ОС від 16.10.2019 року за угодою сторін згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Посилання Позивача про неодноразове звернення до Товариства з проханням надати службові документи щодо нього, та те, що він нічого не отримував, не відповідає дійсності, оскільки на першу вимогу Позивача (заява від 27.12.2019 року) йому були надані запитувані ним документи.

Також позивач у своїй заяві вказує на наявність перед ним заборгованості по заробітній платі у Товариства. Вважає, що дана обставина не відповідає дійсності та не підтверджується матеріалами справи, оскільки 25.10.2019 року Відповідачем був здійснений остаточний розрахунок з Позивачем, у зв`язку з його звільненням 16.10.2019 року та на його картковий рахунок виплачено всього 7 386,25 гривень, дана сума включає компенсацію за невикористану відпустку у розмір 11 календарних днів, заробітну плату за 11 робочих днів у жовтні місяці, премію за успіхи в праці та надбавку за роботу в святковий день, що підтверджується розрахунковим листом за жовтень 2019 року, який містить детальне розшифрування даних виплат, а також підтверджується витягом з розрахунково-платіжної відомості №273 за жовтень 2019 року, відомістю про нарахування коштів №620 на карткові рахунки співробітників та самою позивною заявою Позивача, в якій він вказує про отримання 25.10.2019 року - 7 386,25 гривень на зарплатний рахунок.

Представник відповідача зазначає, що вимога Позивача про стягнення середнього заробітку згідно ст. 117 КЗпП України є безпідставною, та такою, що суперечить чинному законодавству, оскільки 21.11.2019 року, на виконання вимог статті 117 КЗпП, Товариством було сплачено на картковий рахунок Позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 16.10.2019 року по 25.10.2019 року (день фактичного розрахунку) в розмірі 3 425,31 гривень, з яких на виконання вимог п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п.п. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, Відповідачем, як податковим агентом, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, було сплачено податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, сума після відрахування податку та збору становить 2 757,37 гривень, які й були отримані Позивачем на картковий рахунок. Здійснення даної виплати середнього заробітку та обґрунтування його розміру підтверджується розрахунковим листом за листопад місяць (який отриманий Позивачем), розрахунково-платіжною відомістю №301, випискою з Клієнт-банку про виплату коштів на картковий рахунок працівника №662 від 21.11.2019 року, детальним розрахунком середнього заробітку ОСОБА_1 , графіком роботи ОСОБА_1 на жовтень 2019 року та самим Позивачем, оскільки в своїй заяві він вказує про отримання 21.11.2019 року суми в розмірі 2 757,37 гривень на зарплатний рахунок.

Щодо вимоги Позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., заподіяну несвоєчасною виплатою заробітної плати, представник відповідача зазначає, що дана вимога не підлягає до задоволення, оскільки як вже зазначалося, на виконання вимог статті 117 КЗпП, Товариством вже було сплачено на картковий рахунок Позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 16.10.2019 року по 25.10.2019 року (день фактичного розрахунку) в розмірі 3 425,31 гривень, затримка склала 07 робочих днів. Зазначена компенсація була добровільно сплачена на користь Позивача, в якості компенсації строку затримки виплати заробітної плати. Окрім того, Позивачем ніяк не обґрунтовується розмір моральної шкоди в сумі 20 000 гривень, не надається доказів щодо підтвердження його моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров`я та не надаються докази підтвердження причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням Відповідача.

Щодо вимог Позивача винести окрему ухвалу про виявлення кримінального правопорушення, що передбачено ст. 172, 175 Кримінального кодексу України, зазначено, що зміст статті 172 ККУ, передбачає покарання за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів та вчинення тих самих дії щодо неповнолітнього, вагітної жінки чи матері, яка має дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда. Зміст статті 175 ККУ передбачає кримінальну відповідальність за безпідставну невиплату заробітної плати, стипендії, пенсії чи іншої установленої законом виплати громадянам більше ніж за один місяць, вчинену умисно керівником підприємства, установи або організації незалежно від форми власності та те саме діяння, якщо воно було вчинене внаслідок нецільового використання коштів, призначених для виплати заробітної плати. Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що Відповідачем не було здійснено діянь проти Позивача, які б мали ознаки протиправних, що визначені даною статтею, оскільки Відповідачем було затримано виплату розрахунку у зв`язку із звільненням на 09 календарних днів, звільнення ОСОБА_1 відбулося на підставі власноруч написаної ним заяви за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП), Позивач не відноситься до категорії осіб таких як неповнолітні , вагітні жінки чи жінки, які мають дитину віком до 14 року чи дитину-інваліда. Вважає дану вимогу необґрунтованою.

Посилаючись на викладені доводи, представник ТОВ «АШАН Україна Гіпермаркет», просить суд: відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

24 квітня 2020 року Позивач подав заперечення на Відзив відповідача.

В судовому засіданні 27 квітня 2020 року у прийнятті Відповіді на Відзив на позовну заяву відмолено, у зв`язку з порушенням процесуального строку для подання.

Крім того, 16 квітня 2020 року, Позивач ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначив, що загальну сума боргу по заробітній платі з урахуванням суми індексації заробітної плати та суми компенсації ОСОБА_1 втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати на 31.03.2020 року, становить 17876,35 грн. (1166,64 грн./індексація/ + 615,76 грн. /компенсація/ + 17260,59 /заробітна плата/).

Посилаючись на викладе, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, Позивач просить суд:

-Стягнути, з ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» на користь ОСОБА_1 загальну суму боргу по заробітній платі з урахуванням суми індексації заробітної плати та суми компенсації ОСОБА_1 втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати на 31.03.2020 року, у розмірі становить 17876,35 грн.

-Стягнути з ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

-Винести відповідно до вимог ст. 262 ЦПК України окрему ухвалу про виявлення кримінального правопорушення, що передбачено ст. ст. 172, 175 КК України відносно ОСОБА_1 з боку Відповідача та направити за належністю до органів прокуратури району міста Києва.

Протокольною ухвалою суду від 12 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду.

13 травня 2020 року представником відповідача ТОВ «АШАН Україна Гіпермаркет» подано Відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якому зазначив, що вважають дану заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі, з огляду на те, що твердження Позивача про наявність перед ним боргу невиплаченої заробітної плати у Відповідача в розмірі 17 260, 59 гривень не відповідає дійсності, а розрахунок її розміру здійснений невірно, оскільки за весь період роботи в Товаристві, ОСОБА_1 заробітна плата нараховувалась та виплачувалась в повному обсязі. Загальна сума нарахованої та виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 за період з січня по листопад 2019 року складає 79 590,61 гривень, що вбачається з доданих до даного відзиву розрахункових листів та Довідки про доходи ОСОБА_1 (розширеної). Окрім того, зазначено, що протягом періоду роботи у Товаристві Позивачем жодного разу не зазначалися претензії щодо розміру його заробітної плати чи не виплати її в повному обсязі тощо.

Щодо індексації заробітної плати Позивача за період роботи у Товаристві зазначає, що зметою спростування факту не проведення Товариством інфляції заробітної плати Позивача, згідно «РОЗРАХУНОК ІНДЕКСАЦІЇ ЗАРОБІТНОЇ ПЛАТИ ОСОБА_1 за період роботи з 21.11.2017 року по 16.10.2019 року (дата звільнення)», яка містить детальний розгорнутий помісячний розрахунок сум інфляції заробітної плати Позивача за весь період роботи в Товаристві та з якої вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 підвищувалась кілька разів протягом 2017-2019 років та була проіндексована на загальну суму 616,38 гривень, а оскільки Відповідачем не були враховані зазначені місяці підвищення заробітної плати під час розрахунку заборгованості по інфляції, то й сума інфляції визначена ним є не вірно розрахованою й не підлягає сплаті Позивачем, оскільки є неправомірною. Твердження Позивача про те, що останнє підвищення заробітної плати працівника здійснювалось у грудні 2018 року не відповідає дійсності, оскільки заробітна плата ОСОБА_1 підвищувалась у січні та липні 2019 року, а нарахування й виплата інфляції проводилась Товариством в порядку та у відповідності до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», на підтвердження чого також надаємо розрахункові листи по заробітній платі ОСОБА_1 за період з січня 2019 року по листопад 2019 року, які містять інформацію щодо нарахування й виплати індексації Позивачеві та Довідку про доходи ОСОБА_1 . Щодо індексації заробітної плати після листопада 2019 року по 31.03.2020 року, то зазначає, що ОСОБА_1 був звільнений 16.10.2019 року й тому з листопада 2019 року заробітна плата ОСОБА_1 вже не нараховувалась та не виплачувалась, підстав для проведення її індексації у Відповідача не було. Окрім того, Відповідачем був здійснений остаточний розрахунок з Позивачем у зв`язку з його звільненням 16.10.2019 року та на його картковий рахунок виплачено всього 7 386,25 гривень, а 21.11.2019 року, Товариством сплачено на картковий рахунок Позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні на 07 робочих днів за період з 16.10.2019 року по 25.10.2019 року (день фактичного розрахунку) в розмірі 3 425,31 гривень, тому розрахунок інфляції Позивача після його звільнення є не правомірним.

Вимого щодо компенсації витрат частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати представник відповідача вважає їх необґрунтованими, оскільки Товариством в повному обсязі сплачено заробітну ОСОБА_1 за 2019 рік.

В частині інших вимог, представник відповідача підтримав ті ж аргументи і заперечення, що були викладені у Відзивах на позов.

В судовому засіданні Позивач підтримав уточнені позовні вимоги просив їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав необґрунтованості заявлених вимог, підтримали доводи та аргументи викладені у первісному Відзиві на позовну заяву та у Відзиві на заяву про збільшення позовних вимог. Крім того, наголосили про відсутність боргу у ТОВ «АШАН Україна Гіпермаркет» перед ОСОБА_1 .

Суд, заслухавши вступне слово сторін, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням заперечень та поданих стороною відповідача доказів, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Як встановлено судом та вбачається з письмових матеріалів справи, Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «АШАН Україна Гіпермаркет» №227 - ОС від 21 листопада 2017 року «Про прийняття на роботу», ОСОБА_1 прийнятий на посаду комплектувальника товарів за трудовим договором на визначений термін з 22 листопада 2017 року по 18 січня 2018 року з посадовим окладом, що становить 8000,00 грн. згідно строкового трудового договору.

16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення з займаної посади 16 жовтня 2019 року за угодою сторін.

Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «АШАН Україна Гіпермаркет» №166-ОС від 16 жовтня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 », наказано звільнити 16 жовтня 2019 року за угодою сторін, згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України ОСОБА_1 з посади комплектувальника товарів. Крім того, наказано виплатити компенсацію за невикористану: - щорічну основну відпустку у розмірі 11 календарних днів. Відділу персоналу на підставі ст. 47 КЗпПУкраїни видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку, провести розрахунок.

Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

На підставі ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Як вказано у ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

За період роботи Позивача йому нараховувалась заробітна плата.

Згідно розрахункового листа за період з 01.10.2019 року по 16.10.2019 року, ОСОБА_1 всього виплачено 7386,25 грн., дана сума включає місячний оклад, премію за успіхи в праці, індексацію, оплату за святкові дні, надбавку 100%, невикористану відпустку. Крім того, виплати суми у розмірі 7386,25 грн. також стверджується Витягом з розрахунково-платіжної відомості №273.

З відомості нарахування коштів №620 (заробітна плата та аванси жовтень 2019) на карткові рахунки співробітників, зокрема, на картковий рахунок ОСОБА_1 була нарахована сума у розмірі 7386,26 грн.

Згідно виписки АТ «Укрсиббанк», 25 жовтня 2019 року на картковий рахунок ОСОБА_1 здійснено проведення нарахування заробітної плати та виплат прирівняних до неї у сумі 7386,25 грн.

Таким чином, судом встановлено та не заперечувалось сторонам по справі, що остаточний розрахунок з ОСОБА_1 , ТОВ «АШАН Україна Гіпермаркет» було здійснено 25 жовтня 2019 року.

Відповідно до ч. 1ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власника уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Так, на виконання вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України 21 листопада 2019 року ТОВ «АШАН Україна Гіпермаркет» було сплачено на картковий рахунок Позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені за період з 16.10.2019 року по 25.10.2019 року (день фактичного розрахунку) в розмірі 3425,31 грн. з яких було сплачено податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, сума після відрахування податку та збору становила 2757,37 грн., що стверджується наявними в матеріалах справи та дослідженими судом, розрахунковим листом за період з 01.11.2019 року по 30.11.2019 року, розрахунково-платіжною відомістю №301, випискою з Клієнт-банку про виплату коштів на картковий рахунок працівника №662 від 21.11.2019 року, детальним розрахунком середнього заробітку ОСОБА_1 за період з 16.10.2019 року (день звільнення) по день фактичного розрахунку 25.10.2019 року, розкладом роботи на жовтень 2019 року. А також випискою АТ «Укрсиббанк» про зарахування заробітної плати та виплат прирівняних до неї, дата проведення 21.11.2019 року на загальну суму 2757,37 грн.

В позовній заяві, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить суд, зокрема, стягнути, з ТОВ «АШАН Україна Гіпермаркет» на користь ОСОБА_1 загальну суму боргу по заробітній платі з урахуванням суми індексації заробітної плати та суми компенсації ОСОБА_1 втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати на 31.03.2020 року, у розмірі становить 17876,35 грн.

Згідно Довідки про доходи №54 від 04 березня 2020 року, виданої по гр. ОСОБА_1 , загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з січня 2019 року по листопад 2019 року становить 116714,82 коп. Заборгованості у виплаті заробітної плати на 04.03.2020 року у ТОВ «АШАН Україна Гіпермаркет» немає.

Відповідно до Довідки про доходи (розширена) до Довідки №54 від 04.03.2020 року, виданої по гр. ОСОБА_1 , за період січня 2019 року по листопад 2019 року, ОСОБА_1 усього нарахована з/п у розмірі 11176,42 грн., з/п до виплати 79590,61 грн.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно з положеннями законодавства з заробітної плати має проводитись відрахування податків та обов`язкових платежів, тому при виплаті відповідачем відповідних сум, належить утримати з них передбачені законом податки і обов`язкові платежі.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 6постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а тому суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до листа Мінсоцполітики від 20.10.2017 року № 262/0/101-17 чіткої форми (виду) повідомлення про розмір заробітної плати нормативно-правовими актами не встановлено.

Як правило, на підприємстві працівнику при виплаті заробітної плати надається розрахунковий лист про дані щодо сум, які належать до виплати працівнику, та відрахувань з них.

Суд вважає належними та допустимими доказами надані Відповідачем розрахункові листки, як повідомлення про розмір заробітної плати, що містять відомості про нараховану заробітну плату, відраховані податки і обов`язкові платежі.

Позивач належними та допустимими доказами, у відповідності зі ст.ст.76-81 ЦПК України, не спростував відомості, наведені у письмових доказах, наданих Відповідачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них є недостовірними.

Відповідно до п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування платника податку (як резидента, так і нерезидента) є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, який складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Підпунктом 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України встановлено, що доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Згідно з пп. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

У відповідності до п. 164.6 ст. 164 Податкового кодексу України під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету, а саме: податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену встатті 167 цього Кодексу(168.1.1). Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (168.1.2.).

При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.

Згідно статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Згідно ст.18 Податкового кодексу України, податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків, використовуючи ставку податку, визначену ст.167 Податкового Кодексу України. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені Податковим Кодексом України для платників податків п.п168.1.1 п.168.1 ст.168, п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14 Податкового Кодексу України).

Крім того, доходи, визначені ст.163 Кодексу, є об`єктом оподаткування військовим збором (п.п.1.2 п.16.1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Кодексу).

Підпунктом 180 п.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18та розділом IV цього Кодексу.

Таким чином, ТОВ «АШАН Україна Гіпермаркет» будучи податковим агентом зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі.

А тому, твердження Позивача про наявність у ТОВ «АШАН Україна Гіпермаркет» перед ним боргу по заробітній платі не відповідає дійсності, належними та допустимими доказами не підтверджене. Здійснений Позивачем розрахунок є невірним, оскільки не враховує обов`язкові відрахування податків та обов`язкових платежів, що передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-III, індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

З викладеного слідує, що індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Індексація заробітної плати працівників провадиться відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 № 1282-XII з наступними змінами та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078.

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно ч.1 ст. 2 зазначеного Закону та п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078, об`єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Частиною другою Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Разом із тим ст. 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до частини 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст.34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. № 1427, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення.

Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії тощо); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата тощо).

У постанові від 07.11.2012 (справа № 6-131цс12) Верховний Суд України акцентував увагу на тому, що основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема , заробітної плати, пенсії, соціальної виплати). При цьому компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав його нарахування цього доходу: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення.

Таким чином, сума компенсації нараховується в разі нарахованих, але своєчасно не виплачених грошових доходів. Компенсація нараховується і виплачується в тому самому місяці, в якому виплачується заборгованість.

Як вже встановлено судом, борг у ТОВ «АШАН Україна Гіпермаркет» перед ОСОБА_1 відсутній.

Відповідачем дотримано законодавства про працю в частині виплати Позивачу індексації заробітної плати, що стверджується дослідженим в судовому засіданні розрахунком індексації заробітної плати ОСОБА_1 за період з 21.11.2017 року по 16.10.2019 року (дата звільнення), який спростовує розрахунок позивача, на підтвердження якого Позивачем не надано жодних доказів.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог в частині стягнення, з ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» на користь ОСОБА_1 загальної суми боргу по заробітній платі з урахуванням суми індексації заробітної плати та суми компенсації ОСОБА_1 втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати на 31.03.2020 року, у розмірі становить 17876,35 грн. - за необґрунтованістю заявлених вимог.

Щодо заявлених вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст. 237-1 КЗпП України).

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Ч. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 03 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Так, відповідно до п.3 Постанови, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови, доведенню підлягають: наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність вини останнього в заподіянні шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не знаходить правових підстав для задоволення вимог позову в частині стягнення з ТОВ «АШАН Україна Гіпермаркет» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, а тому вважає необхідним відмовити в їх задоволенні, у зв`язку з недоведеністю.

Жодних доказів, що позивачу заподіяно моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, останнім не надано, як і не надано доказів наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Стосовно вимог про винесення окремої ухвали суду, в порядку ст. 262 ЦПК України про притягнення ТОВ «АШАН Україна Гіпермаркет» до кримінальної відповідальності, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172, 175 КК України.

Стаття 172 КК України передбачає відповідальність за грубе порушення законодавства про працю, зокрема ч.1 ст. 172 КК України передбачає відповідальність за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним як викривачем про вчинення іншою особою корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції", а також інше грубе порушення законодавства про працю

Ч.2 ст. 172 КК України передбачає відповідальність за ті самі дії, якщо вони вчинені повторно, або щодо неповнолітнього, вагітної жінки, одинокого батька, матері або особи, яка їх замінює і виховує дитину віком до 14 років або дитину з інвалідністю.

Положенням пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України встановлено, що однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

Так, написавши власноручно заяву про звільнення з 16.10.2019 року за угодою сторін, позивач проявив своє волевиявлення щодо його звільнення з займаної посади. Незаконного звільнення позивача судом не встановлено, волевиявлення позивача на припинення трудового договору було вільним, ніякої незгоди з цим наказом не виказував, намірів продовжувати роботу не висловлював.

При цьому, суд звертає увагу, що відмовитися від домовленості про розірвання трудового договору за угодою сторін можливо лише за згоди працівника і роботодавця.

Стаття 175 КК України передбачає відповідальність за невиплату заробітної плати, стипендії, пенсії чи інших установлених законом виплат, зокрема ч.1 ст. 175 КК України передбачає відповідальність за безпідставну невиплату заробітної плати, стипендії, пенсії чи іншої установленої законом виплати громадянам більш як за один місяць, вчинена умисно керівником підприємства, установи або організації незалежно від форми власності чи громадянином - суб`єктом підприємницької діяльності,

Ч.2 ст. 175 КК України передбачає відповідальність за те саме діяння, якщо воно було вчинене внаслідок нецільового використання коштів, призначених для виплати заробітної плати, стипендії, пенсії та інших встановлених законом виплат.

Ч.3 ст. 175 КК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо до притягнення до кримінальної відповідальності нею здійснено виплату заробітної плати, стипендії, пенсії чи іншої встановленої законом виплати громадянам.

Позивач не надав жодного вмотивованого та обґрунтованого доказу стосовно скоєння злочину Відповідачем. Доказів про наявність заборгованості не наведено. За належним способом захисту своїх прав Відповідач до суду загальної юрисдикції в порядку ст. 625 Цивільного Кодексу України.

Дані обставини свідчать про безпідставність вимог Позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для винесення окремої ухвали, оскільки під час розгляду справи дані обставини судом не встановлені, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджені.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи даний спір, суд в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, та вважає, що позовні вимоги належними доказами не підтверджено, позивачем, на виконання вимог ст.ст. 81, 77, 80 ЦПК України, не надано належних, допустимих, достатніх доказів тих обставин, на які він посилається в позовній заяві, а, навпаки, його твердження спростовано доказами, наданими відповідачем. Фактично всі докази та обставини, викладені в позовній заяві, зводяться до переоцінки рішень та постанов апеляційної та касаційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про безпідставність позовним вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 4, 5,76-81,89,133,141,258-259,263-265,354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «АШАН Україна Гіпермаркет» про стягнення заборгованості по заробітній платі залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: