Справа №751/1638/20
Провадження №2/751/574/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Цибенко І. В.

секретаря судового засідання Чвірової О.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача - прокуратури Чернігівської області Косової О.А.,

представника відповідача Державної казначейської служби України Устименко І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Чернігівської області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Чернігівської області про визначення грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди, стягнення коштів та просить стягнути з Державного казначейства України у відшкодування матеріальної шкоди 4608,00 гривень, моральної шкоди в розмірі 2 000 000 гривень за рахунок коштів Державного бюджету.

Вимоги обґрунтовує тим, що внаслідок того, що вона була піддана незаконному кримінальному переслідуванню в період часу з 26.07.2013 по 14.12.2018, їй завдано моральну шкоду, яка полягає у нервових стресах, відчутті тривоги, сильних душевних переживаннях, втраті авторитету та приниженні, розгубленості, суттєвого погіршення стану її здоров`я, передчасної смерті її матері та чоловіка, змін в організації всіх сфер її особистого життя. Вказує, що з 01.03.2001 вона є інвалідом 3 групи та їй протипоказані психологічні перевантаження. Переслідування на досудовому слідстві і постійний тиск з боку правоохоронних органів, затримання, перебування під вартою, арешти майна, участь в чисельних, більш ніж 100 судових засіданнях, в семи судових процесах порушили її нормальний, звичайний душевний стан, призвели до різкого погіршення її стану здоров`я. З 2013 року вона вимушена була неодноразово звертатись за медичною допомогою і лікуватись як амбулаторно, так і в умовах стаціонару. В 2013 році після затримання і арешту, внаслідок перенесеного психоемоційного стресу, вона взагалі потрапила в реанімаційне відділення Чернігівської міської лікарні №2. Також стверджує, що незаконне кримінальне переслідування вплинуло також і на стан здоров`я її матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходилась на її утриманні, а також на здоров`ї її чоловіка ОСОБА_4 . Вона не могла здійснювати постійний і належний догляд за матір`ю, не могла забрати її з «хоспісу» психоневрологічного диспансеру, що спричиняло їй моральні страждання і біль. Коли матері стало відомо про вирок Новозаводського районного суду м.Чернігова від 07.05.2014 року, яким її вперше засудили їй стало погано і ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла. Чоловік також переніс нервовий стрес після даного вироку і через два тижні, а саме 23.05.2014 року, у віці 55 років помер від серцевого нападу.

В своїй сукупності їй було спричинено значну моральну шкоду, розмір якої у грошовому розмірі вона оцінюю в 2 000 000 грн.

Крім того, їй завдано і матеріальну шкоду, яка складається з витрат на проведення судової експертизи в сумі 4608,00 грн.

Ухвалою судді від 18.03.2020 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

09.04.2020 Прокуратура Чернігівської області подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити (а.с.120-126). Вказують на те, що суб`єктом відповідальності у даному позові повинна виступати держава, а не конкретний державний орган. Тривалість досудового слідства і розгляду справи у суді обґрунтовують великою кількістю потерпілих та матеріалів у кримінальному провадженні. За час судового розгляду ОСОБА_1 не затримувалась, запобіжні заходи стосовно неї не застосовувались. Більша частина строку кримінального переслідування позивача припадає на розгляд кримінального провадження у судах різних інстанцій і у більшості випадків причинами неможливості розгляду справи в розумні строки стали саме необґрунтовані клопотання сторони захисту. Стверджують, що позивачем не наведено конкретних і суттєвих обставин в чому саме виражається завдана моральна шкода, та не надано належних та допустимих доказів, в розумінні статей 77-79 ЦПК України, на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, які полягали б у фізичному або душевному болю, погіршенні здібностей позивача або позбавлення його можливості їх реалізації, та не доведено зв`язок вказаних факторів з можливими неправомірними діями прокуратури Чернігівської області та наявності інших складових, які підлягають доказуванню у суді, а також обґрунтованого їх розміру. Вказують, що ОСОБА_1 з часу повідомлення їй про підзору ( 16.09.2013) по день постановлення ухвали Новозаводським районним судом м. Чернігова про закриття кримінального провадження від 14.12.2018 правомірно перебувала під слідством, процесуальні дії органу досудового розслідування та суду були необхідними, допустимими та вчинялись з метою встановлення істини у справі, в судовому порядку не скасовувались, у зв`язку з чим підстави для відшкодування шкоди взагалі відсутні.

Державною казначейською службою України 14.04.2020 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві на завдало, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів ( а.с. 131-133).

Ухвалою від 20.05.2020 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник прокуратури Чернігівської області в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов.

Вислухавши позивача та її представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 16.09.2013 вбачається, що ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 0004087 від 26.07.2013 ( а.с. 8).

21.10.2013 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 0004087 від 26.07.2013 ( а.с.9-13).

18.09.2013 року ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова накладено арешт на майно ОСОБА_1 - будинок АДРЕСА_1 ( а.с. 17).

Відповідно до ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 21.11.2013 накладено арешт на майно ОСОБА_1 , а саме: гараж АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 ( а.с. 31).

27.12.2013 ОСОБА_1 повідомлено про зміну підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 0004087 від 26.07.2013 ( а.с. 14-16).

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 07.11.2013 ухвалено здійснити привід ОСОБА_1 до слідчого відділу ЧВМ УМВС України в Чернігівській області для допиту у кримінальному провадженні № 0004087 ( а.с. 18).

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 30.10.2013 ухвалено здійснити привід ОСОБА_1 до слідчого відділу ЧВМ УМВС України в Чернігівській області для допиту в процесуальному статусі - підозрюваної та вручення нового повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0004087 ( а.с. 19).

На виконання вищевказаної ухвали суду, 11.11.2013 ОСОБА_1 було затримано ( а.с. 20-22).

Як вбачається з постанови старшого слідчого СВ ЧMB УМВС України в Чернігівській області про звільнення від 12.11.2013, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, ОСОБА_1 в супроводі конвою ЧMB УМВС України в Чернігівській області направлено до Чернігівської міської лікарні №2, де вона перебувала в реанімаційному відділенні інтенсивної терапії у зв`язку з передозуванням медичними засобами та наявними хворобами; ОСОБА_1 було звільнено з-під варти ( а.с. 25).

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 15.11.2013 року до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання ( а.с. 28-30).

Вироком Новозаводського районного суду м.Чернігова від 07.05.2014 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, та призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік 6 місяців. Відповідно до вимог ст.76 КК України, покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтись на відмітку до кримінально-виконавчої інспекції ( а.с. 36-39).

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 11.07.2014 зазначений вирок скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції ( а.с. 40-42).

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.12.2014 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, та призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ст..75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік 6 місяців. Відповідно до вимог ст.76 КК України, покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтись на відмітку до кримінально-виконавчої інспекції ( а.с. 43-47).

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 03.03.2015 зазначений вирок скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суддів ( а.с. 48-50).

Вироком Новозаводського районного суду м.Чернігова від 29.02.2016 ОСОБА_1 виправдано по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, за недоведеністю, що в її діях є склад кримінального правопорушення ( а.с. 55-64).

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 29.11.2016 зазначений вирок скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції ( а.с. 65-71).

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 14.12.2018 кримінальне провадження № 0004087 по обвинуваченню ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, закрито у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. За наслідками судових розглядів прокурор дійшов переконання, що пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України, не підтверджено зхібраними у ході досудового розслідування та суду доказами. ( а.с. 74-75).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства»).

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження.

У кримінальному провадженні відлік часу, на думку ЄСПЛ, починається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто сюди включається й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, й «інші дії, що мають на увазі схожі твердження і що істотно впливають на становище підозрюваного» (справа «Екле проти ФРН»). У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» йдеться: «Суд зазначає, що момент, з якого ст. 6 починає застосовуватись до «кримінальних» питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (див. п. 62 рішення ЄСПЛ від 18 січня 2007 року у справі «Шубінський проти Словенії»)».

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали своїх офіційні повноваження.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV V. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Згідно з частинами першою-третьою статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Встановлено, що ОСОБА_1 незаконно перебувала під слідством і судом з 16.09.2013 (день повідомлення про підозру) по 14.12.2018 ( день ухвалення Новозаводським районним судом м. Чернігова про закриття кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 ), тобто 63 місяці.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 4723 гривні.

Таким чином, виходячи з загального часу перебування під слідством і судом ( з 16.09.2013 по 14.12.2018 - 63 місяці та розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць (63 міс. х 4723 гривні) - гарантований Законом мінімальний розмір моральної шкоди становить 297549 гривень.

Крім того, судом береться до уваги, що позивач з 01.03.2011 є особою з інвалідністю 3-ї групи, якій протипоказані психоемоційні перевантаження ( а.с. 81).

З наданих позивачем медичних документів вбачається, що позивач з період перебування під слідством та судом неодноразово зверталась за медичною допомогою.

Так, відповідно до довідки головного лікаря Чернігівській міській лікарні № 2 від 12.12.2013 ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в Чернігівській міській лікарні № 2 з 26.09.2013 та на момент видачі довідки ( а.с. 86).

Як вбачається з виписки-епікризу № 14809 ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в Чернігівській міській лікарні № 2 з 11.11.2013 по 14.11.2013, куди поступила за направленням КШД . Зі слів ОСОБА_1 стало погано 11.11.2013 після психоемоційного стресу, коли о 15 год. 10 хв. була затримана співробітниками міліції ( а.с. 76).

З 21.09.2015 по 05.10.2015 ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні у денному стаціонарі, що підтверджується довідкою лікаря ОСОБА_5 ( а.с. 77).

Відповідно до виписок із медичної картки, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в Чернігівській міській лікарні № 1 з 13.01.2016 по 27.01.2016 та з 20.03.2017 по 31.03.2017 ( а.с. 78, 79).

Разом з тим, суд не бере до уваги посилання позивача на смерть матері та чоловіка, які мали місце в 2014 році, поранення сина під час участі в антитерористичній операції як обставини, що свідчать про спричинення їй та її родичам моральних страждань, оскільки позивачем не було доведено причинно-наслідкового зв`язку між вказаними подіями та перебуванням її під судом та слідством.

Враховуючи тривалість перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, характер і обсяг страждань, яких зазнала позивач, її можливості з приводу відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, враховуючи, що під час досудового розслідування до ОСОБА_1 були застосовані заходи забезпечення кримінального провадження, та слідчо - розшукові дії, зокрема, до ОСОБА_1 декілька разів застосовувались приводи, затримання (11.11.2013 ОСОБА_1 було затримано та звільнено 12.11.2013), обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, арешт майна, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача 350000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Відповідно до Акту попереднього розрахунку вартості висновку судового експерта №1271-1274/15-24 від 02.06.2015 року по кримінальному провадженню №0004087, копії рахунку від 24.04.2015 (а.с. 109, 110), під час судового слідства ОСОБА_1 були понесені витрати в сумі 4608 грн. на проведення судово-економічної експертизи Чернігівським відділенням КНДІСЕ, який покладено в основу постанови про відмову від підтримання державного обвинувачення. Вказана сума підлягає стягненню з державного бюджету на користь позивача.

Аргументи Державної казначейської служби України про те, що вони не порушували прав та інтересів позивача, не вступали у правовідносини з ним і шкоди йому не завдавала, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів, є неспроможними з огляду на таке.

Статтею 43 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) встановлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з пунктами 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Державна казначейська служба України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Державної казначейської служби України є: 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Державна казначейська служба України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пункт 4 Положення про Державну казначейську службу України).

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 7, частини другої статті 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 25 БК України встановлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

Покладаючи відшкодування завданої ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди на державу, суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Чернігівської області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 4608 (чотири тисячі шістсот вісім) грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду або через Новозаводський районний суд м. Чернігова.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: Державна казначейська служби України, , місцезнаходження: вул. Бастіонна,6, м. Київ.

Відповідач: Прокуратура Чернігівської області, , місцезнаходження: 14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 9.

Головуючий - суддя І. В. Цибенко