Справа № 183/2189/19
№ 2/183/710/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 червня 2020 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
секретаря судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,
04 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 .
За життя, ІНФОРМАЦІЯ_2 грудня 2006 року, ОСОБА_4 залишила заповіт, відповідно до змісту якого, житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані в АДРЕСА_1 , гроші, які знаходяться на ощадних книжках, вона заповіла дочці ОСОБА_3 , а земельну ділянку площею 3.920 га, розташовану на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, належну їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ДП № 036410, виданого 12 березня 2001 року Миколаївською сільською радою - сину ОСОБА_2 .
У встановлений ст. 1270 ЦК України строк, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .
В свою чергу, позивач ОСОБА_1 , як спадкоємцем за законом звернулася у строки, передбачені чинним законодавством до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , як спадкоємець, що має право на обов`язкову частку в спадковому майні, у відповідності до вимог ст. 1241 ЦК України, оскільки на день відкриття спадщини вона є непрацездатною особою, а саме інвалідом ІІІ групи з дитинства.
Враховуючи те, що у разі спадкування за законом, у відповідності до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги після смерті є позивач ОСОБА_1 , її брат ОСОБА_2 та її сестра ОСОБА_3 , то частка кожного з спадкоємців становила б 1/3 частину спадкового майна.
Враховуючи вимоги ст. 1241 ЦК України та наявність заповіту спадкодавця, позивач ОСОБА_1 вважає, що її обов`язкова частка повинна становити 1/6 частину спадкового майна (1/3 : 2 = 1/6).
В 2018 році ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом на обов`язкову частку в спадковому майні, проте у вчиненні нотаріальних дій їй було відмовлено без надання письмової відповіді з тих підстав, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів.
В подальшому 22 січня 2020 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом на обов`язкову частку в спадковому майні після смерті матері, проте листом нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій їй було відмовлено з тих підстав, що не надані документи, які б підтвердили факт родинних відносин між нею та спадкодавцем, окрім цього відсутні відомості щодо реєстрації будь-яких прав власності за спадкодавцем ОСОБА_4 .
В зв`язку з наведеним, в позовній заяві позивач ОСОБА_1 суд:
Ухвалою суду від 03 травня 2019 року відкрите провадження у справі.
Ухвалою суду від 28 серпня 2019 року зобов`язано Новомосковську районну державну нотаріальну контору надати належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 08 листопада 2019 року закрито підготовче провадження у справі, справа призначена досудового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви просили розглядати справу без їх участі, позов підтримують в повному обсязі, просили суд задовольнити вимоги.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена, причини неявки суду не повідомила.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області народилася позивач ОСОБА_5 , про що 16 січня 1964 року складено відповідний актовий запис № 5. Її батьками зазначені: мати ОСОБА_4 та батько ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданого повторно 25 січня 2020 року.
28 січня 1984 року Софіївським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровської області між ОСОБА_5 і ОСОБА_7 був укладений шлюб, актовий запис № 9, після укладення шлюбу ОСОБА_5 присвоєне прізвище ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 від 28 січня 1984 року.
Таким чином, позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 .
Встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 у віці 69 років, про що зроблений відповідний актовий запис за №73 від 01 грудня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданого повторно 30 березня 2010 року, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 57372301 від 29 серпня 2019 року та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 23142115 від 15 березня 2015 року.
До складу спадщини входить також житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані по АДРЕСА_1 .
За життя, 21 грудня 2006 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Полтавець І.П., зареєстрований в реєстрі за № 351, відповідно до змісту якого, житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані в АДРЕСА_1 , гроші, які знаходяться на ощадних книжках, вона заповіла дочці ОСОБА_3 , а земельну ділянку площею 3.920 га, розташовану на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, належну їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія І НОМЕР_4 № 036410, виданого 12 березня 2001 року Миколаївською сільською радою - сину ОСОБА_2 .
З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_9 , 15 березня 2010 року до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернулися діти спадкодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Встановлено, що 07 квітня 2010 року позивач ОСОБА_1 також звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 .
Згідно довідки серія НОМЕР_5 від 24 січня 2000 року ОСОБА_1 , 1963 р.н. має третю групу інвалідності з дитинства з 01 січня 2000 року.
В матеріалах спадкової справи міститься пенсійне посвідчення № 121026 позивача ОСОБА_1 , 1963 р.н., відповідно до якого остання отримує пенсію як інвалід ІІІ групи з дитинства з 23 грудня 1992 року.
З наведених вище обставин, постановою нотаріуса від 18 березня 2016 року за вих. № 537/02-14 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті матері ОСОБА_4 , оскільки за наявними в нотаріальній конторі відомостями, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась дочка спадкодавця позивач ОСОБА_1 , яка має право на обов`язкову частку в спадщині. Із представлених документів неможливо визначити вартість обов`язкової частки у спадщині відповідно до вимог ст.1241 Цивільного кодексу України, тому свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчений 21 грудня 2006 року секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за р.№351, на спадкову земельну ділянку, належну ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 , видане бути не може.
Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Згідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Отже, Цивільним кодексом України визначені обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов`язкову частку у спадщині, де право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Таким чином, принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту передбачає широкий обсяг правомочностей заповідача, згідно з якими він своїм волевиявленням може вплинути на зміст спадкових правовідносин. Однак, застосування цього принципу обмежується законодавчо встановленою для окремої категорії спадкоємців гарантією, за якою, незалежно від змісту заповіту, особи, визначені в частині першій статті 1241 цього Кодексу, спадкують половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом. Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлений указаними положеннями Кодексу, є вичерпним і дає підстави віднести цих осіб до членів сімї чи найближчих родичів спадкодавця.
Приписами частини першої статті 1241 ЦК України надано офіційне тлумачення Рішенням Конституційного Суду України від 11.02.2014 р. N 1-рп/2014, згідно з яким в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.
Як встановлено судом та не заперечувалося іншими учасниками справи, позивач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку визнана особою з інвалідністю третьої групи. Оскільки вона є особою з інвалідністю 3 групи з дитинства, в силу норм ст. 1241 ЦК України остання після смерті матері ОСОБА_4 спадкує незалежно від заповіту половину частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом від усього спадкового майна.
Спірні правовідносини регулюються ст.1241 ЦК України, за приписами якої малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.
Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
Тлумачення абзацу другого частини першої статті 1241 ЦК України свідчить, що зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині можливе з урахуванням (а) характеру відносин між спадкоємцями і спадкодавцем; (б) наявності інших обставин, що мають істотне значення. Позбавлення особи права на обов`язкову частку судом ЦК України не передбачено, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України.
Отже, за змістом даної норми суд має насамперед врахувати, що особами, які мають право на обов`язкову частку, є певне коло специфічних суб`єктів, як в силу віку чи стану здоров`я є непрацездатними.
Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 вбачається, що 22 січня 2020 року позивач ОСОБА_1 повторно звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом на обов`язкову частку в спадковому майні після смерті матері, проте листом нотаріуса від 22 січня 2020 року за вих. №95/02-14 у вчиненні нотаріальних дій останній було відмовлено з тих підстав, що неюне надані документи, які б підтвердили факт родинних відносин між нею та спадкодавцем, окрім цього згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 197254039 від 22 січня 2020 року відсутні відомості щодо реєстрації будь-яких прав власності за спадкодавцем ОСОБА_10 .
В судовому засіданні знайшли підтвердження факту родинних відноси між позивачем ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_4 , наведеними вище обставинами.
На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.
На підставі ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» з метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування судам надані такі роз`яснення:Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).
Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та відповідно ст.16 ЦК України він обрав правильний спосіб захисту свого порушеного права.
За встановлених обставин, зважаючи на те, що право власності спадкодавця ОСОБА_4 доведено наданими доказами, а також враховуючи те, що окрім ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які є спадкоємцями за законом, іншим спадкоємцем за законом є також позивач - донька померлої ОСОБА_1 , яка звернулася у строки передбачені чинним законодавством до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, і яка будучи непрацездатною особою, має право на обов`язкову частку в спадковому майні, охопленому змістом заповіту, з огляду на те, що у разі спадкування за законом, у відповідності до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є позивач, відповідач та третя особа, частка кожного зі спадкоємців у разі спадкування за законом становила б 1/3 частину спадкового майна, внаслідок чого, враховуючи вимоги ст. 1241 ЦК України та наявність заповіту спадкодавця, обов`язкова частка позивача ОСОБА_1 повинна становити 1/6 частину спадкового майна.
Наявності іншого майна, яке б впливало на частку у спадщині та могло б змінити розмір обов`язкової частки суду не доведено, у зв`язку з чим позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
У відповідності до ст. 133 ЦПК України, 1. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 2. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 3. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу.
На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивача.
На підставі вищевикладеного та керуючисьст.ст. 4, 6-10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Судові витрати залишити за позивачем.
Учасники справи:
-позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;
- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;
-третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складене 09 червня 2020 року.

Суддя Д.І. Городецький