Єдиний унікальний номер 725/2130/20
Номер провадження 2/725/350/20
10.06.2020 року м.Чернівці
Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:
головуючого судді Войтуна О.Б.,
при секретарі Дудка К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої звернувся адвокат Баршаков Олександр Васильович до ОСОБА_2 про визнання одноособового приватного права власності на нежитлове приміщення,-
Представник позивачки звернувся до суду із позовом про визнання одноособового приватного права власності на житлове приміщення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 6/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 вигляді квартири АДРЕСА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу від 19.05.1989 року, посвідченого Першою чернівецькою державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-655.
Згідно довідки Чернівецького КОБТІ № 341 від 07.02.2020 року проведена реєстрація права власності на дане нерухоме майно, яке відповідно довідки Чернівецького КОБТІ № 387 від 07.02.2020 року співпадає з квартирою АДРЕСА_3 .
З відповідачем позивачка перебула у шлюбі з ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. У 1986 році у шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_4 .
Сімейне життя у них не склалось і в липні 1988 року вони розійшлись та не підтримували сімейних відносин.
Шлюб між ними було розірвано згодом на підставі рішення суду від 27.02.1990 року.
Вказував, що батьки позивачки довідавшись, що вона буде розлучатись для забезпечення її та дитини житлом домовились із ОСОБА_3 , що вона з дитиною буде проживати у нього та згодом погодився продати спірну квартиру.
Кошти на купівлю квартири були надані батьки оскільки позивачка знаходилась у тяжкому матеріальному становищі.
На час купівлі квартири з відповідачем вона не підтримувала з відповідачем сімейних відносин. Наскільки їй відомо після розірвання шлюбу відповідач мав намір виїхати за межі України до США.
Враховуючи те, що квартира була придбана під час роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу позивачка вважає дане майно своєю приватною особистою власністю та з посиланням на норми матеріального та процесуального права просив визнати за ОСОБА_1 одноособове право приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 69,9/69/1 кв.м. в тому числі житловою 39,0 кв.м..
В судове засідання представник позивачка та її представник не з`явилися. Її представником подано заяву про розгляд справи без їх участі. Позов підтримав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку.
За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу з 02.11.1984 року, яким між ними було розірвано рішенням Першотравневого районного (міського) народного суду від 27.02.1990 року (а.с. 7).
19.05.1989 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу 6/100 частин жилого будинку по АДРЕСА_1 (а.с.3-4).
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
За змістом ст. 69-70 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Отже для застосування ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Статтею 57 СК України визначено, що майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (п.3 ч.1 ст.57 СК України).
Як зазначила позивачка на час придбання квартири вони з чоловіком уже не перебували у фактичних шлюбних стосунках та квартира була придбана за кошти її батьків.
Враховуючи викладене, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази, керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному встановлені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи те, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 57,60,61,69,70 СК України, ст.ст.4-6, 76-81, 95,247, 258-259, 263-265, 280, 354-355 ЦПК України, суд,-
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 69,9/69,1 кв.м., в тому числі житловою площею 39,0 кв.м..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі, до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун