Справа № 183/5147/19
№ 2/183/1096/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2020 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д. І.,
секретаря судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди за недонос речового майна,
21 серпня 2019 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди за недонос речового майна в розмірі 5121,64 грн.
В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що зазначена сума виникла у зв`язку із звільненням відповідача з військової служби за контрактом у запас за підпунктом «д» (через службову невідповідність). З цих підстав відповідач ОСОБА_1 був виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , не відшкодувавши при цьому кошти в повному обсязі за видані йому предмети речового майна строк носіння яких не закінчився, а тому кошти з урахуванням зносу в сумі 5121,64 грн. підлягають утриманню з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 , внаслідок завданої державі майнової шкоди у зазначеному розмірі.
Зазначену суму, а також судові витрати в розмірі 1921,00 грн. позивач просить стягнути з відповідача на його користь.
Ухвалою суду від 20 вересня 2019 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, згідно опублікованого оголошення 08.04.2020 року на офіційному веб-порталі судової влади України про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази, дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 27 квітня 2018року № 92, солдата запасу ОСОБА_1 на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27 квітня 2018 року № 20-РС, прийнято на військову службу за контрактом у Збройні Сили України та призначено старшим водієм зенітного взводу 4 зенітної ракетної батареї 2 зенітного ракетного дивізіону, який прибув із Дніпропетровського обласного військового комісаріату Дніпропетровської області, з 27 квітня 2018 року був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, в тому числі і речове.
Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, що передбачено абзацом 2 пункту 1 ст.91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Під час проходження служби у відповідності до вимог наказу Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України» (зі змінами) солдат ОСОБА_2 згідно роздавальних відомостей № 720 від 04 вересня 2017 року, № 1005 від 10 листопада 2017 року та № 1 від 02 січня 2018 року, забезпечувався форменим одягом за рахунок державних коштів.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04 липня 2019 року № 133, солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 було звільнено з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 04 липн я 2019 року № 44-РС у відповідності до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 04 квітня 2006 року №3597-1V у запас за підпунктом «д» (у зв`язку із службовою невідповідністю), та з 04 липня 2019 року його було виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , знято з усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Новомосковського ОМТЦК та СП Дніпропетровської області.
Відповідно до п.4 Розділу III Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 232 від 29 квітня 2016 року, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.
Згідно довідки-розрахунку № 7 від 04 липня 2019 року, при звільненні з солдата ОСОБА_1 за речове майно, строк носіння якого не закінчився з урахуванням зносу, підлягала утриманню сума коштів в розмірі 4816,71 грн.
Крім того, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 412 від 05 серпня 2019 року, солдату ОСОБА_1 було проведено відрахування за 15 календарних дні відпустки, що була використана в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилась після звільнення в сумі 4357,59 грн.
Відповідно до розрахунково-платіжних відомостей № 132 та № 132-Борг, при звільненні з військової служби солдата ОСОБА_1 , останньому було нараховане грошове забезпечення в сумі 5667,71 грн., з якого частково була погашена вищевказана заборгованість перед військовою частиною НОМЕР_1 , залишок непогашеної заборгованості складає 5121,64 грн.
При цьому, станом на 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 вартість виданих йому предметів речового майна строк носіння яких не закінчився з урахуванням зносу в сумі 5121,64 грн. не відшкодував, що підтверджується довідкою-розрахунком № 7 від 04 липня 2019 року, розрахунково-платіжною відомістю № 132-БОРГ за липень 2019 рік, книгою грошових стягнень і нарахувань в/ч НОМЕР_1 за 2019 рік, а також наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 412 від 05 серпня 2019 року.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належить, зокрема, речове майно.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 , перебуваючи на речовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 , був звільнений із військової служби за службовою невідповідністю, тому він повинен відшкодувати державі в особі військової частини НОМЕР_1 вартість виданого йому речового майна з урахуванням зносу строк носіння якого не закінчився.
Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної ради України № 243/95-ВР від 23 червня 1995 року, визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. За шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України.
Згідно з пунктом 2 цього Положення, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 276, 280-282, 354 ЦПК України, ст.91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Інструкцією про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженою наказом Міністерства оборони України №232 від 29 квітня 2016 року, ст.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України, суд, -
Позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди за недонос речового майна, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 кошти в сумі 5121,64 грн. (п`ять тисяч сто двадцять одна грн. 64 коп.), в якості відшкодування майнової шкоди.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_2 витрати у розмірі 1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн. 00 коп.).
Учасники справи:
- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне рішення суду складено 02 червня 2020 року.

Суддя Д. І. Городецький