Справа № 161/6584/20
Провадження № 2/161/2247/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Стецюка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,-

В С Т А Н О В И В :

28 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний будинок він набув на підставі договору купівлі-продажу від 13 березня 2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Троц Ю.Б. У цьому житлі зареєстровано місце проживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як членів сім`ї попереднього власника будинку. Фактично відповідачі впродовж багатьох років поспіль не проживали на місцем реєстрації та не брали участі в утриманні цього майна. Відповідач ОСОБА_2 є сином попереднього власника майна, з 2017 року він постійно проживає та працює в США. Відповідач ОСОБА_3 є дочкою попереднього власника житлового будинку, з 2015 року вона проживає у Варшаві, Республіка Польща. Позивач вказує, що подальше збереження реєстрації місця проживання відповідачів у його житлі порушуватиме його права власника, зумовлює перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, в тому числі, впливає на вартість комунальних послуг, які розраховуються в залежності до кількості зареєстрованих осіб у житлі.

З огляду на наведене позивач просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 08 травня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, на адресу суду від нього надійшла заява про визнання позову та розгляд справи без його участі, де він зазначає, що не заперечує щодо задоволення позову, адже тривалий час він проживає за кордоном і не користується спірним житлом.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. В заяві зазначила, що вона проживає за кордоном, за місцем реєстрації вона не проживає і не користується цим житлом, а тому не заперечує щодо задоволення позову.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд встановив, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 13 березня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б., та копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.4-7, 8).

Згідно з відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 значаться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 30, 31).

З копії будинкової книги НОМЕР_4 для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_3 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за вищевказаною адресою з 2003 року, а відповідач ОСОБА_3 - з 2009 року (а.с.25-28).

Суд встановив, що відповідачі не є членами сім`ї власника житла і, згідно ст.64 Житлового кодексу України, дані про укладення з ним договору найму житла також відсутні. Відповідачі були зареєстровані у помешканні позивача за згодою попереднього власника будинку, адже позивач набув у власність вказане житло з 13 березня 2020 року.

За приписами статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Аналіз приведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням, що належить громадянинові на праві власності, нарівні з власником виникає у членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним.

З огляду на статтю 156 ЖК Української РСР, статтю 391 ЦК України право членів сім`ї (зокрема колишніх членів сім`ї) власника на користування жилим приміщенням є похідним від права власника і з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім`ї (колишні члени сім`ї - за відсутності між ними договірних відносин, зокрема найму, оренди тощо) втрачають право користування цим приміщенням.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

З врахуванням вищенаведених норм закону та аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_3 ).

Дата складення повного тексту рішення 08 липня 2020 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Філюк Т.М.