Постанова

Іменем України

01 липня 2020 року

м. Київ

справа № 563/1194/18

провадження № 61-8012св19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Горинь Агро»,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнеагроленд», ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнеагроленд» на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 23 листопада 2018 року у складі судді Кулика Є. В. та постанову Рівненського апеляційного суду від 21 березня 2019 рокуу складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Боймиструк С. В., Шимків С. С.,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Горинь Агро» звернулося до суду із позовом до ТОВ «Рівнеагроленд», ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 22 січня 2010 року між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 укладений договір оренди земельної ділянки площею 4,5819 га на 10 років, який зареєстровано 16 грудня 2010 року в Корецькому районному відділі Рівненської регіональної філії ДП «Центр ДЗК». Проте, 30 вересня 2017 року ОСОБА_1 уклав договір оренди землі щодо цієї ж земельної ділянки з іншою юридичною особою - ТОВ «Рівнеагроленд». Оскільки договір оренди землі від 22 січня 2010 року був чинним, то укладений між відповідачами договір оренди тієї ж земельної ділянки є недійсним. Крім того, 30 липня 2018 року між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду про продовження дії договору оренди землі від 22 січня 2010 року № 269 до 21 січня 2030 року.

Посилаючись на викладене, ТОВ «Горинь Агро» просило визнати недійсним договір оренди землі від 30 вересня 2017 року б/н, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Рівнеагроленд» щодо земельної ділянки площею 4,5819 га, кадастровий номер :05:005:0040, розташованої на території Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 23 листопада 2018 року позов ТОВ «Горинь Агро» задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 30 вересня 2017 року б/н, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Рівнеагроленд» строком на 10 років щодо земельної ділянки розміром 4,5819 га, кадастровий номер :05:005:0040, розташованої на території Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «Рівнеагроленд» на користь ТОВ «Горинь Агро» сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Суд першої інстанції виходив із того, що на момент укладення оспорюваного договору оренди землі між ТОВ «Рівнеагроленд» та ОСОБА_1 діяв інший договір оренди тієї ж самої земельної ділянки, укладений між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 .Тобто, укладенням договору оренди між ТОВ «Рівнеагроленд» та ОСОБА_1 останній в односторонньому порядку відмовився від виконання умов договору і виконання зобов`язань за договором оренди, раніше укладеним з ТОВ «Горинь Агро». За таких обставин суд дійшов висновку, що при укладенні 30 вересня 2017 року оспорюваного договору оренди землі сторонами недодержані вимоги статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та приписи Закону України «Про оренду землі».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 21 березня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Рівнеагроленд» задоволено частково. Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 23 листопада 2018 року в частині розподілу судових витрат скасовано. Стягнуто з ОСОБА_1 та ТОВ «Рівнеагроленд» на користь ТОВ «Горинь Агро»судові витрати, понесені по сплаті судового збору, у розмірі по 881,00 грн з кожного. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки на момент укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Рівнеагроленд» договору оренди землі від 30 вересня 2017 року був чинним та продовжував діяти попередній договір оренди тієї ж земельної ділянки, укладений 22 січня 2010року між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору оренди землі. Разом з тим, апеляційний суд виходив з того, що Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) не передбачає солідарного відшкодування судових витрат у справі, тому з відповідачів витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню на користь позивача порівну по 881,00 грн з кожного.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у квітні 2019 року, ТОВ «Рівнеагроленд»,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки державній реєстрації права оренди за договором оренди земельної ділянки площею 4,5819 га від 22 січня 2010 року. Внесення запису до книги записів про державну реєстрацію договору неможливе без одночасного внесення відомостей про відповідну реєстрацію до Поземельної книги. Судами не взято до уваги той факт, що в матеріалах справи відсутні докази щодо реєстрації договору оренди землі від 22 січня 2010 року № 269 між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 , а саме: відповідних відомостей в Поземельній книзі, що призвело до ухвалення незаконних рішень. Державна реєстрація права оренди земельної ділянки не була проведена у відповідності до статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), оскільки відсутні відомості щодо реєстрації зазначеного договору в Поземельній книзі, що дає підстави вважати, що даний договір не був укладений. Натомість, визнаний судом першої інстанції недійсним договір оренди землі від 30 вересня 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Рівнеагроленд», зареєстрований в реєстрі речових прав 10 листопада 2017 року строком на 10 років. Таким чином, він укладений у відповідності до чинного законодавства України та містить всі істотні умови договору. Після державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 4,5819 га ТОВ «Рівнеагроленд» відкрито використовує її у своїй господарській діяльності, здійснює обробіток та посіви, сплачує орендну плату. Заявник посилається також на те, що суд апеляційної інстанції помилково вважав, що ця справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Горинь Агро» просить у задоволенні касаційної скарги ТОВ «Рівнеагроленд» відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. ТОВ «Горинь Агро» зазначає, що відсутність інформації у Поземельній книзі не свідчить про незавершеність чи відсутність державної реєстрації та не може ставитись за вину позивачу, оскільки обов`язок щодо внесення відомостей у Поземельну книгу покладався на реєстратора. Державна реєстрація договорів оренди земельної ділянки вважається здійсненою з моменту внесення даних до книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею. Вважає, що державна реєстрація договору оренди землі від 22 січня 2010 року є здійсненою. Дані Поземельної книги містять інформацію про земельні ділянки, а не про факт реєстрації договорів їх оренди.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ТОВ «Рівнеагроленд» здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції у нескасованій частині та постанова суду апеляційної інстанції - без змін з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди попередніх інстанцій установили, що 22 січня 2010 року між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки № 269 , згідно з яким останній передав позивачу в оренду належну йому на праві власності земельну ділянку площею 4,5819 га, кадастровий номер :05:005:0040, сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області, строком на 10 років.

Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду від 16 грудня 2010 року орендодавець ( ОСОБА_1 ) передав, а орендар (ТОВ «Горинь Агро») прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :05:005:0040, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

16 грудня 2010 року договір зареєстровано в Корецькому районному відділі Рівненської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 27.

За умовами пунктів 12.5, 14.1 вказаного договору, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Факт реєстрації 16 грудня 2010 року договору оренди земельної ділянки за кадастровим номером :05:005:0040, укладеного 22 січня 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Горинь Агро», підтверджується листом заступника Голови комісії з ліквідації Управління Держгеокадастру у Корецькому районі Рівненської області від 28 листопада 2016 року № 27-1708-0.3-1153/2-16.

30 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Рівнеагроленд» укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,5819 га, кадастровий номер :05:005:0040, сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області, строком на 10 років.

30 липня 2018 року між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 22 січня 2010 року № 269, відповідно до якої строк дії вказаного договору оренди земельної ділянки продовжено на 20 років до 21 січня 2030 року.

Згідно із інформаційною довідкою від 23 липня 2018 року № 131811784 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 10 листопада 2017 року проведено державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного між ТОВ «Рівнеагроленд» та ОСОБА_1 30 вересня 2017 року (14 листопада 2017 року відомості внесено до Реєстру).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (абзац четвертий частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі»).

За змістом статті 31 цього Закону розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною (пункт «в» частини третьої статті 152 ЗК України).

У відповідності до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Установивши, що на момент укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Рівнеагроленд» договору оренди землі від 30 вересня 2017 року продовжував діяти попередній договір оренди тієї ж земельної ділянки, укладений 22 січня 2010 року між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з наявності підстав для визнання недійсним оспорюваного договору оренди землі, оскільки право користування земельною ділянкою, яке виникло та існувало в позивача на підставі договору з одним із відповідачів, порушено внаслідок укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки між відповідачами, і таке право підлягає захисту в обраний позивачем спосіб.

Внаслідок укладення договору від 30 вересня 2017 року ТОВ «Рівнеагроленд» отримало право оренди земельною ділянкою, що стало перешкодою для позивача у реалізації аналогічного права щодо тієї самої земельної ділянки. З огляду на це, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про порушення права ТОВ «Горинь Агро» на оренду земельної ділянки та наявність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц (провадження № 14-442цс19).

Посилання ТОВ «Рівнеагроленд» на те, що в матеріалах справи відсутні докази щодо реєстрації договору оренди землі від 22 січня 2010 року № 269 між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 , є безпідставними та необґрунтованими, оскільки факт реєстрації 16 грудня 2010 року цього договору (номер запису в Державному реєстрі земель 27) підтверджується листом заступника Голови комісії з ліквідації Управління Держгеокадастру у Корецькому районі Рівненської області від 28 листопада 2016 року № 27-1708-0.3-1153/2-16.

Відповідач ОСОБА_1 визнав позов ТОВ «Горинь Агро» в частині визнання недійсним договору оренди землі від 30 вересня 2017 року, про що надіслав до суду першої інстанції відповідну заяву.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що ця справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, є безпідставними. Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанцій здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Рівненського апеляційного суду від 21 січня 2019 року справу за апеляційною скаргою ТОВ «Рівнеагроленд» на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 23 листопада 2018 року правильно призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Інші аргументи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних рішень, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Наведені заявником у касаційній скарзі доводи, також були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у нескасованій частині та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнеагроленд» залишити без задоволення.

Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 23 листопада 2018 року у нескасованій частині та постанову Рівненського апеляційного суду від 21 березня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко