Єдиний унікальний номер 227/4952/19
Номер провадження 22-ц/804/1671/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2020 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Канурної О.Д.,

суддів: Кішкіної І.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2020 року у цивільній справі № 227/4952/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (суддя першої інстанції ОСОБА_2 ), -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 14 липня 2016 року відбулась реорганізація структурного підрозділу ДП «Донецька залізниця» шляхом його злиття, як наслідок її переведено до Виробничого підрозділу «Станція Іловайськ» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», про що маються відповідні записи у трудовій книжці.

15 березня 2017 року в.о. начальником регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» Носулько О.О. видано наказ № 384-11 від 15 березня 2017 року «Про встановлення простою».

28 квітня 2017 року першим заступником начальника регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» Носулько О.О. видано наказ № 645-113-1 від 28 квітня 2017 року «Про деякі питання діяльності РФ «Донецька залізниця», яким передбачено скорочення штату та вивільнення працівників відповідно до вимог чинного законодавства.

04 травня 2017 року позивачу було видано повідомлення про ліквідацію та виведення зі штатного розпису посади з підписами всіх членів комісії та про її особисте ознайомлення.

10 липня 2017 року структурним підрозділом АТ «Українська залізниця» видано наказ № 7282/ДН-ОС про її звільнення з 17 липня 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, з яким її ознайомлено особисто, у якому зазначено про виплату компенсації за 38 днів відпустки та одноразової грошової допомоги у розмірі 1 середньомісячного заробітку.

У день звільнення із нею відповідач АТ «Українська залізниця» повний розрахунок не провів, як наслідок він має перед нею не погашену заборгованість із заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Позивач просила суд першої інстанції стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 15538,35 грн. з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів; компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 3045,45 грн. без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень липень 2017 року в загальному розмірі 15538,35 грн.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 2550,29 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за один місяць за березень 2017 року у розмірі 3280,77 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 747,94 грн.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що не погоджується з зазначеним рішенням суду, вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення в частині задоволення позовних вимог неправильно застосував норми матеріального права, а саме: не взяв до уваги положення Науково-Правового висновку Торгово-промислової палати України, яким визнано, що терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків відповідачем, передбачених трудовим договором.

Відповідач просить Донецький апеляційний суд скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2020 року по справі № 227/4952/19 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 22 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та надано позивачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі.

Копії ухвали про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (а.с. 143,144,145,), копія апеляційної скарги відповідача позивачем по справі отримана (а.с. 145). До Донецького апеляційного суду надійшов відзив з додатками від представника позивача (а.с. 128-141).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 червня 2020 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як передбачено ч. 3 ст. 368 ЦПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2019 року встановлено в розмірі 1921,00 грн.

Враховуючи, що ціна позову у цій справі складає 18583,80 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили, колегія суддів вважає, що справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії трудової книжки АТ-ІІ НОМЕР_1 7406225, ОСОБА_1 21.03.2006 року переведено таксувальником перевізних документів. 15.04.2009 року Станція Іловайськ Донецької залізниці з 25.06.2006 року перейменована на станцію Іловайськ Державного підприємства «Донецька залізниця». 14.07.2016 року Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі відповідного наказу, «Станція Іловайськ» «Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Станція Іловайськ» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

17 липня 2017 року ОСОБА_1 відповідно до наказу (розпорядження) № 7282/ДН-ОС від 10.07.2017 року було звільнено у зв`язку зі скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Зі змісту вказаного наказу вбачається, що відповідачем було прийнято рішення про виплату компенсації за 38 днів відпустки з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Згідно розрахунку заробітної плати за березень 2017 року, проведеного ВП ДС Іловайськ ДН Донецьк РФ «Дон.зал.» сума нарахованої заробітної плати за березень 2017 року склала 3280,77 грн. (без утримання відповідних податків та зборів) (а.с. 24), згідно розрахунку за квітень 2017 року 201,38 грн. (без утримання відповідних податків та зборів) (а.с. 24), згідно розрахунку за травень 2017 року 273,41 грн. (без утримання відповідних податків та зборів) (а.с. 25), згідно розрахунку за червень 2017 року 91,71 грн. (а.с. 25), згідно розрахунку за липень 2017 року 11691,08 грн. (а.с. 26).

Як вбачається з наказу № 236/ДНД від 17.03.2017 року по СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» «Про встановлення простою», з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції було встановлено початок простою. Згідно п. 8 вказаного наказу, оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.

Таким чином, сума заборгованої заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 15538,35 грн. (сума без утримання передбачених законом податків та зборів).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно ст. ст. 47, 83, 115, 116 КЗпПУ, є безпідставними, оскільки форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.

Закон України від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст. 47, ст.116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.

Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП України саме роботодавець повинен довести, що здійснив з працівником повний розрахунок у відповідності до норм законодавства.

Як вбачається із частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

На підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі та її розміру позивачем до позовної заяві надані: наказ (розпорядження) № 7282 ДН/ос від 10.07.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи з 17.07.2017 року за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату з компенсацією за 38 днів відпустки та виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 19); розрахункові листи (табуляграми) за період з березня 2017 року по липень 2017 року, з яких: березень - 3280,77 грн., квітень 201,38 грн., травень 273,41 грн., червень 91,71 грн., липень 11691,08 грн. (а.с. 24-26); індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-5) від 03.02.2020 року, розмір нарахованої заробітної плати позивачу за березень 2017 року () - 3280,77 грн., квітень - липень 2017 року відомості відсутні, всього за рік для пенсії - 10915,05 грн. (а.с. 77).

З розрахунку заробітної плати за березень - липень 2017 року за розрахунковими листами (табуляграмами), входить оплата простоїв (код 340).

Крім того, згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28.03.2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Апеляційний суд вважає, що позивач надав до суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заробітна плата в розмірі 15538,35 грн., компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 2550,29 грн.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відповідно до листа структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» № 677 від 30.03.2020 року за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року ОСОБА_3 була нарахована заробітна плата з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів у сумі 1210,91 грн., яка отримана 25.09.2017 року у касі Дирекції м. Лиман, є безпідставними, оскільки за березень 2017 року ОСОБА_4 була нарахована заробітна плата в розмірі 3280,77 грн., що співпадає з розміром нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 , яка значиться в Індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_1 . Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форма ОК-5) від 03.02.2020 року.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2020 року і задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку, як така, що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст постанови складений 02 липня 2020 року

Суддя: О.Д.Канурна