Справа № 639/1249/20
провадження 2/639/857/20
Жовтневий районний суд м.Харкова
у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.
за участю секретаря - Міжиріцької А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3 особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та анулювання державної реєстрації,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , 3 особа - Департамент реєстрації ХМР про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням та анулювати його державну реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що вона є власником житлового будинку на праві приватної власності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані позивач, її матір ОСОБА_3 та брат відповідач ОСОБА_2 З 1998 року відповідач в будинку не проживає, витрат з утримання житла не несе, жодних відомостей про себе не повідомляє. Реєстрація місця проживання відповідача в житловому будинку АДРЕСА_1 створює перешкоди для позивача у користуванні майном, у зв`язку з чим позивач вимушена була звернутися до суду.
Ухвалою суду від 17.03.2020 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд задовольнити їх та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщення у зв`язку з його не проживанням в ньому більше 20 років, не заперечувала проти заочного розгляду справи
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до ст.128 ЦПК України відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч.3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.
Представник третьої особи - Харківської міської ради Артамонов О.В. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, при вирішенні спору покладалася на розсуд суду.
При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради м.Харкова від 07.12.2004 за № 84-51 (Свідоцтво про право власності на нерухоме майно Серія САА № 820888) (а.с.10-11).
Відповідно довідки Комітету району в місті жителів приватного сектору Новобаварського району м.Харкова № 27 від 10.03.2020 в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1 , її матір ОСОБА_3 та відповідач брат ОСОБА_2 (а.с.35, 42, 64).
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Знає сім`ю ОСОБА_5 , які мешкають поряд. Підтвердила, що ОСОБА_1 разом з мамою купили будинок, живуть разом, відповідача ОСОБА_2 бачила за весь час декілька разів, коли приїжджав у гості, знає, що він одружений і мешкає за іншою адресою, більше 20 років не проживає в спірному приміщенні.
Свідок ОСОБА_6 зазначив, що знає сім`ю позивача ОСОБА_1 з початку 90 років, відповідач ОСОБА_2 тоді навчався у ветеринарному технікумі, працював ветеринаром в клініці, не бачив його дуже давно, біля 20 років.
На підставі акту про непроживання особи за місцем реєстрації № 29 від 06.05.2020 року, складеного у присутності 12 свідків, судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 з 1995 року фактично не проживає, його особистих речей в приміщенні квартири не виявлено (а.с.65).
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 , 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Згідно положень ст. 317 і ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
При цьому згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини першою статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Оскільки інше не встановлено законом, договором, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом та підставою для втрати членом сім`ї права і користування житлом.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.
Разом з тим, відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Враховуючи наведене, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду. У зв`язку з чим позов ОСОБА_1 в частині зняття ОСОБА_2 з реєстрації за спірною адресою задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 259, 264, 265, 274, 280-282 ЦПК України,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3 особа-Департамент реєстрації Харківської міської ради задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в буд АДРЕСА_1 .
У іншій частині у позові ОСОБА_1 відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,зареєстрований АДРЕСА_1 );

3 особа -Департамент реєстрації Харківської міської ради ( м.Харків, пл. Конституції, 7).

Повний текст рішення складено 02.07.2020 року.

СУДДЯ -