Ухвала

03 липня 2020 року

м. Київ

справа № 522/7426/18

провадження № 61-8919ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 ,подані ним особисто та в його інтересах представником - адвокатом Хрульовою Вірою Борисівною, на постанову Одеського апеляційного суду від 17 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», в особі філії, про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (далі - ПАТ «Міський комерційний банк»), в особі філії, про стягнення пені, інфляційних втрат

та 3% річних. Позовна заява мотивована тим, що 22 серпня 2011 року та

05 жовтня 2013 року між ним та відповідачем були укладені договори строкового банківського вкладу, відповідно яких банк прийняв від

ОСОБА_1 грошові кошти на строковий депозитний рахунок зі сплатою процентів в розмірі та порядку, передбаченими договорами. Проте, як зазначає позивач, відповідач належним чином не виконав умови вказаних договорів.

Враховуючи наведені обставини, позивач просив суд стягнути з ПАТ «Міський комерційний банк» інфляційні втрати і 3% річних нараховані згідно

статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також пеню, передбачену статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у загальній сумі 224 124, 54 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь ОСОБА_1 індекс інфляції, пеню

та 3% річних від простроченої суми у розмірі 224 124, 54 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2019 року заяву ПАТ «Міський комерційний банк» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Постановою Одеського апеляційного суду від 17 березня 2020 року апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк»

Савельєвої А. М. задоволено частково, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2018 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що позивач отримав вкладені кошти разом з процентами, які були нараховані на час фактичної видачі вкладу в межах суми, гарантованої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а після того, як у банку введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено вказаним Законом.

17 червня 2020 року ОСОБА_1 особисто та 12 червня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Хрульова В. Б. засобами поштового зв`язку подали касаційні скарги на постанову Одеського апеляційного суду від 17 березня 2020 року, в якій просили оскаржуване судове рішення скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду прийнята 17 березня 2020 року, тобто під час запровадження карантину на території України, а тому згідно із пунктом 3 розділу ХІІ ЦПК України строк касаційного оскарження продовжено на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Як підставу для скасування оскарженого судового рішення ОСОБА_1 та його представник зокрема зазначали, що на час невиконання зобов`язань за договорами строкового банківського вкладу (депозиту) в банку не була введена тимчасова адміністрація. Вважають, що позивач як вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену статтею 625 ЦК України та частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційні скарги та додані до них матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційні скарги подані на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії», № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії».

Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята

статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується.

Ціна позову у справі № 522/7426/18 становить 224 124, 54 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом на 01 січня 2020 року.

Наявність випадків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України колегією суддів не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційні скарги подані на судове рішення ухвалене у справі із ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справу розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків передбачених підпунктами а) - г)

пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України колегією суддів не встановлено, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 ,поданими ним особисто та в його інтересах представником - адвокатом Хрульовою Вірою Борисівною, на постанову Одеського апеляційного суду від 17 березня 2020 року в цивільній справі № 522/7426/18.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особам, які подали касаційні скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта