Справа № 453/1417/19
№ провадження 2/453/71/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 липня 2020 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді Микитина В.Я.,

секретаря судового засідання Корнута Т.Б.,

без учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»» до ОСОБА_1 про відшкодування завданих збитків,-

в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ СК «Українська страхова група» в особі уповноваженого представника адвоката Сечка С.В. (довіреність № 0119-38 від 08.01.2019 року) 25.11.2019 року звернувся до Сколівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_1 завдані збитки у виді сплаченого страхового відшкодування у розмірі 233 188 грн. 57 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення позову у розмірі 3 347 грн. 83 коп., позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 10.12.2019 року, після отримання зазначеним судом інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, який не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, визначено дату підготовчого судового засідання у справі 21.01.2020 року, 11.30 год..

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 21.01.2020 року підготовче судове засідання у справі відкладено у зв`язку із задоволенням заяви відповідача про відкладення підготовчого судового засідання. Визначено нову дату підготовчого судового засідання у справі 24.02.2020 року, 14.00 год..

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 24.02.2020 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. Визначено дату судового засідання щодо розгляду справи по суті 31.03.2020 року, 14.30 год.. Витребувано з архіву Сколівського районного суду Львівської області матеріали справи № 453/1214/17, провадження № 3/453/518/17, про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 19.03.2020 року задоволено клопотання уповноваженого представника позивача адвоката Сечка С.В. про участь у судових засіданнях у справі у режимі відеоконференції.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 31.03.2020 року судовий розгляд справи по суті відкладено у зв`язку із задоволенням клопотання уповноваженого представника позивача адвоката Сечка С.В. про відкладення судового розгляду справи у зв`язку із встановленими в Україні у термін з 12.03.2020 року по 03.04.2020 року включно карантинними заходами. Визначено нову дату судового засідання щодо розгляду справи по суті 06.05.2020 року, 14.30 год..

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 06.05.2020 року судовий розгляд справи по суті повторно відкладено у зв`язку із задоволенням клопотання уповноваженого представника позивача адвоката Сечка С.В. про відкладення судового розгляду справи у зв`язку із продовженням встановлених в Україні карантинних заходів до 11.05.2020 року включно. Визначено нову дату судового засідання щодо розгляду справи по суті 01.07.2020 року, 10.00 год..

Розгляд справи по суті відбувся у судовому засіданні, котре було призначене на 01.07.2020 року о 10.00 год., без участі сторін.

Позов обґрунтовано тим, що 25.09.2017 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група»» та гр. ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності та від нещасного випадку з водієм й пасажирами на транспорті № 28-0102-17-00196, предметом котрого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки BMW G12 750LdxDrive д.н.з. НОМЕР_1 . 02.10.2017 року на автодорозі Київ-Чоп, на ділянці, що проходить у м. Сколе Львівської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі вищевказаного транспортного засобу під керуванням гр. ОСОБА_2 та транспортного засобу мотоблоку марки ZUBR під керуванням відповідача. Постановою судді Сколівського районного суду Львівської області від 21.11.2017 року відповідача визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та накладено на нього відповідне стягнення. Позивач зазначає, що ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група»» виконала свої зобов`язання за укладеним договором та виплатила страхувальникові ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 223 188 грн. 57 коп.. Натомість цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована у встановленому порядку, у зв`язку з чим він, як винна особа, повинен відшкодувати виплачену страховиком суму. З метою отримання відшкодованого замість відповідача розміру збитків, позивач звернувся до останнього із вимогою про відшкодування збитків у порядку регресу, однак така вимога була відповідачем проігнорована. З огляду на вказане, позивач, посилаючись на положення ст. ст. 11, 22, 512, 514, 993, 1166, 1187, 1191-1192, 1194 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», за захистом своїх прав змушений був звернутися до суду з даним позовом.

Позивач у судове засідання щодо розгляду справи по суті явки уповноваженого представника не забезпечив (з урахуванням ухвали про проведення судових засідань у режимі відеоконференції), хоча був належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання у справі. Разом з тим, від уповноваженого представника позивача адвоката Сечка С.В. 20.02.2020 року до суду надійшло клопотання вх. № 870, у котрому він просив розгляд справи проводити у його відсутності, позов підтримав, просив такий задовольнити з наведених у ньому підстав. Жодних інших клопотань після двічі відкладених судових засідань щодо розгляду справи по суті від зазначеного представника до суду не надходило.

Відповідач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з`явився, хоча був належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання у справі, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву у запропоновані судом строки та порядку не подав. Однак, від відповідача 24.02.2020 року на адресу суду надійшла заява вх. № 918 про зменшення розміру відшкодування шкоди, у котрій він просив суд під час ухвалення рішення у цій справі зменшити розмір заподіяних збитків у виді страхового відшкодування до 116 594 грн., посилаючись на вкрай важке матеріальне становище.

Оскільки у судове засідання не з`явилися усі учасники справи, то суд, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалив проводити судове засідання у справі без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку письмовим доказам у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд, перевіряючи порушення прав позивача цивільного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на виконання договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм й пасажирами на транспорті від 25.09.2017 року № 28-0102-17-00196 позивач сплатив потерпілому від дорожньо-транспортної пригоди гр. ОСОБА_2 страхове відшкодування у загальному розмірі 223 188 грн. 57 коп..

Судом також встановлено, що винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок котрої потерпілому гр. ОСОБА_2 було виплачене страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм й пасажирами на транспорті від 25.09.2017 року № 28-0102-17-00196, є відповідач, що стверджується постановою судді Сколівського районного суду Львівської області, винесеної 21.11.2017 року у справі № 453/1214/17, провадження № 3/453/518/17, котра 04.12.2017 року набрала законної сили.

Доказів того, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ним цієї дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, мала до особи, відповідальної за завдані збитки у деліктному зобов`язанні, котре виникло внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Заміна кредитора у деліктному зобов`язанні у порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією, що не змінює порядку перебігу позовної давності (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 910/2603/17 (провадження № 12-134гс18)).

Тому суд дійшов висновку, що правова кваліфікація спірних правовідносин є суброгацією.

За змістом ст. 1194 ЦК України, у системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування», можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Саме такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2878цс15, від якого Велика Палата Верховного Суду, станом на дату ухвалення даного рішення не відступала.

При цьому, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18).

Згідно з пунктом 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.

Підпункт 39.2.1 пункту 39.2 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що МТСБУ має ряд важливих завдань, до яких належить, у тому числі, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим законом.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко визначає умови, за яких МТСБУ здійснює відшкодування страхових коштів.

Згідно з підпунктом 43.1.2 пункту 43.1 ст. 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для забезпечення виконання зобов`язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому, крім інших, створено фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортній пригоді(фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим законом.

Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з пунктом 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим законом. При цьому, МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування (пункт 41.3 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, суд переконаний, за наявності договору добровільного страхування страхувальник (потерпілий) може отримати страхове відшкодування від свого страховика за договором добровільного страхування. При цьому, МТСБУ відшкодовує потерпілому частину шкоди, яка не компенсована за договором добровільного страхування, у разі якщо винуватець дорожньо-транспортної пригоди(власник транспортного засобу) не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно з пунктом 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Аналогічне правило викладено у пунктах 3.6, 3.7 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортній пригоді(затверджено протоколом Координаційної ради МТСБУ від 06 грудня 2012 року № 31/2012), за змістом якого МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих компенсує витрати страховика за договором майнового страхування у межах здійсненого ним страхового відшкодування виключно у разі настання дорожньо-транспортної пригодиз вини осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та у разі, коли відповідальною за шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є особа, відповідальність якої застрахована за договором ОСЦПВ іншим страховиком-членом МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований. При відсутності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у винуватця дорожньо-транспортної пригоди страховик потерпілого, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, не набуває права звернення до МТСБУ, оскільки в пункті 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо зазначено, що у такій ситуації у МТСБУ не виникає обов`язку здійснювати відповідне відшкодування (регламентні виплати) страховикам. Саме такий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 554/5837/15-ц (провадження № 61-14070св18).

У даній справі відсутні докази на підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність відповідача (винуватця дорожньо-транспортної пригоди) на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, як і того, що відповідач належить до пільгової категорії осіб, визначених пунктом 13.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», котрі звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. У той же час судом встановлено, що за договором добровільного страхування, який є іншим видом страхування, потерпілий отримав страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля від позивача.

Отже, позивач вірно пред`явив свої вимоги безпосередньо до відповідача як винуватця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, суд враховує, що розрахунок виплаченого потерпілому страхового відшкодування, учасниками справи не оспорюється.

Однак, відповідач у поданій ним на адресу суду заяві від 24.02.2020 року за вх. № 918 порушує питання про зменшення розміру відшкодування позивачеві шкоди на підставі ч. 4 ст. 1193 ЦК України, в силу котрої суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

З вказаного приводу суд вважає за необхідне зазначити, що долучена на підтвердження матеріального становища відповідача довідка Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області від 16.01.2020 року за вих. № 127, за змістом котрої сім`я відповідача є малозабезпеченою, без підтвердження необхідними належними та допустимими доказами цього, не може свідчити про скрутне матеріальне становище відповідача, не є тим засобом доказування, котрий повинен мати місце при доведенні матеріального становища фізичної особи, у тому числі й скрутного.

Крім того, мова йде про зменшення розміру відшкодування шкоди, котра є виплаченим страховим відшкодуванням на підставі договору майнового страхування, що, на переконання суду, нівелює право позивача на отримання внаслідок переходу до нього права вимоги, такого виплаченого на договірних засадах страхового відшкодування.

Відтак, підстав для зменшення на підставі ч. 2 ст. 1193 ЦК України розміру відшкодування шкоди у виді сплаченого позивачем страхового відшкодування суд не вбачає та не вважає за можливе застосовувати вищевказану норму матеріального права у даному конкретному випадку.

Отже, позов підлягає до задоволення повністю.

Судові витрати у справі слід визначити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у спосіб стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за подання позовної вимоги майнового характеру у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір» - 3 347 грн. 83 коп., оскільки рішення у даній справі ухвалено на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 81, 89-90, 95, 141, 247, 258-259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»» до ОСОБА_1 про відшкодування завданих збитків, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»» 233 188 (двісті тридцять три тисячі сто вісімдесят вісім) грн. 57 коп. сплаченого страхового відшкодування.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»» 3 347 (три тисячі триста сорок сім) грн. 83 коп. судових витрат у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»»; місцезнаходження юридичної особи: 03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, буд. 32-А; код у Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 30859524.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків у матеріалах справи відсутній.

Суддя В.Я. Микитин

Рішення суду складене 01 липня 2020 року.