Справа № 234/2557/18
Провадження № 2/234/1570/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі

головуючого судді Кравченко О.Ю.,

секретар судового засідання Малушка С.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 234/2557/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору позики, -

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 04.08.2017 року ОСОБА_1 узяла у позивача на підставі договору позики 40 000 гривен. Згідно умов договору відповідач зобов`язалася повернути усю суму грошових коштів у строк до 25.09.2017 року. Однак, до теперішнього часу грошові кошти позивачу не повернуті. Позивач зазначив, також, що розписку відповідачка писала про отримання грошових коштів добровільно. На теперішній час грошові кошти йому не повернуті. Після винесення заочного рішення він отримав виконавчий лист, який передав на примусове виконання до виконавчої служби. За вказаним рішенням, йому було перераховано на картковий рахунок грошові кошти у загальному розмірі 4122,73 грн. Будь яких інших коштів на погашення боргу він від відповідача не отримував.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 40 000 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 704,80 грн.

07.02.2020 року позивач подав до суду клопотання, в якому зазначив, що сума боргу відповідача, після примусового стягнення, проведеного відділом ДВС м.Краматорська, становить 35 877,27 грн. Одночасно позивачем проведений розрахунок 3% річних від суми боргу, який також, на його думку підлягає стягненню, та становить 970,45 грн.

Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та суду пояснила, що вона ніяких грошових коштів від позивача не отримувала. Вона разом із ОСОБА_3 працювала у крамниці продавцем, яка належить позивачу. Було виявлено нестачу грошових коштів, внаслідок чого вона написала розписку на отримання коштів. Не заперечує, що розписку написала вона, однак заперечує проти отримання коштів в борг. В жовтні 2017р. вона повернула гроші в сумі 40 000 грн. позивачу. Останній запевнив її, що після отримання грошей, він знищить розписку. Вважає, що боргових зобов`язань перед позивачем вона не має та з цих підстав в задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 20.03.2018 року прийнято позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору позики до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04.06.2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору позики були задоволені.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 22.01.2020 року було скасовано заочне рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04.06.2018 року.

Вислухавши думку сторін, свідків, з`ясувавши обставини справи, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд, -

В С ТА Н О В И В:

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідачкою була надана розписка на загальну суму 40 000 гривень, яку вона зобов`язалася повернути у термін до 25.09.2017 року. (а.с. 100).

Розписка виконана відповідачем ОСОБА_1 власноручно, про що не заперечувала відповідач у судовому засіданні.

Строк виконання договору сплинув, але ОСОБА_1 зобов`язання не виконала, чим порушила вимоги статті 1049 ЦК України.

Доказів, що борг відсутній, відповідач суду не надала. Форма договору позики, що передбачена статтею 1047 ЦК України, сторонами дотримана.

В силу статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідачка з приводу оскарження договору позики до суду не зверталася.

Згідно із ч. 2 ст. 1051 ЦК при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може грунтуватись на свідченнях свідків, а може бути підтверджена лише належними допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК).

Належним чином підписаний договір є доказом передання грошей від Позикодавця до Позичальника.

Таким чином, факт підписання відповідачем договору позики є доказом отримання ним від позивача позики в сумі 40 000 гривен.

Із змісту розписки вбачається, що ОСОБА_1 взяла в борг кошти у розмірі 40 000 грн. та зобов`язується їх повернути ОСОБА_2 у строк до 25.09.2017 року.

Наведене свідчить, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали між собою договір позики, згідно з яким відповідач отримав у власність від позивача грошові кошти та зобов`язався повернути борг в обумовлений сторонами строк.

За правилами ст. 526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В порушення умов договору позики відповідач до теперішнього часу не повернув позивачу грошові кошти, які передбачено договором, відповідач порушив зобов`язання.

Оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів не одержання коштів, які вказано в розписці, суд такі заперечення до уваги не бере.

Суд також не бере до уваги посилання відповідача, що грошові кошти у розмірі 40 000 грн. не були отримані відповідачем, а ця сума є нестачею в крамниці, де працювала відповідачка, оскільки відповідачем належних та допустимих доказів з цього приводу суду не надано.

Суд, також, не приймає до уваги доводи відповідача про повернення грошових коштів позивачу в повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

З урахуванням попередніх висновків суду про наявність між сторонами по справі боргового зобов`язання, повернення грошей ОСОБА_1 позивачу не доведено, оскільки боргова розписка знаходилась на момент звернення до суду в позичальника позивача по справі.

Разом із тим, з виписки по картковому рахунку позивача вбачається, що на його картковий рахунок були перераховані грошові кошти Краматорським МВ ДВС в порядку примусового виконання заочного рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_1 наступними платежами: 05.02.2020р. 256,51 грн., грудень 2019 року 296,31 грн., 27.11.2019р. 282,93 грн., 03.10.2019 року 282,93 грн., 30.10.2019р. 282,93 грн., 28.08.2019р. 282,93 грн., 30.07.2019р. 282,93 грн., 04.07.2019р. 270,81 грн., 31.05.2019р. 270,81 грн., 06.05.2019р. 541,62 грн., 21.03.2019р. 270,81 грн., 14.02.2019р. 270,81 грн., 10.01.2019р. 270,81 грн., 04.12.2018р. 259,59 грн. Разом сплачена сума складає 4122,73 грн., як зазначив позивач в уточненому розрахунку боргу від 07.02.2020р.

Таким чином, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сума позики у розмірі 40 000 4122,73 = 35877,27 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач 07.02.2020р. надав суду клопотання, в якому здійснив розрахунок 3% річних від суми боргу та визначив його розмір 970,45 грн.

Суд вважає, що вказана сума не підлягає стягненню з відповідача з огляду на недотримання позивачем вимог ст.ст.49, 175 ЦПК України, щодо належного оформлення уточнених позовних вимог.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір за подачу позову покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн, враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволенні частково, а також враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 634,32 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 141,142, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 35 877,27 грн. (тридцять п`ять тисяч вісімсот сімдесят сім грн. 27 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 634,32 грн. (шістсот тридцять чотири гривень 32 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення суду виготовлений 24.06.2020 року.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце мешкання: АДРЕСА_1 , .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце мешкання: АДРЕСА_2 .

Суддя Краматорського міського суду О. Ю. Кравченко