Справа №: 272/268/20
Провадження № 2/272/248/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Карповця В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Степанчук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Андрушівської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, суд, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 25.10.2000 між ним та ВАТ Андрушівське АТП 11838 було укладено договір оренди земельної ділянки, що розташована на території площею 13,4 х 3 м. Рішення про розміщення об`єкта торгівлі на вказаній ділянці було надане виконкомом Андрушівської міської ради від 31.05.2000. Крім того, 30.06.2006 Андрушівською міською радою прийнято рішення за №160 згідно якого позивачу надано дозвіл на виготовлення матеріалів попереднього узгодження для реконструкції малої архітектурної споруди, що підтверджується будівельно - технічною документацією виготовленою Бердичівським БТІ. Зі змісту вказаної документації вбачається, що параметри будівлі відповідають розмірам, узгодженим з землекористувачем, який листом від 03.07.2006 №116 надав згоду на добудову розміром 3 х 12 м.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що договір оренди на даний час втратив чинність через ліквідацію юридичної особи орендодавця, у зв`язку з чим відсутня можливість прийняти будівлю в експлуатацію та зареєструвати її у передбаченому законом порядку. При цьому, Андрушівська міська рада перешкоджає узаконенню будівлі, яка у зв`язку зі змінами в законодавстві має статус тимчасової споруди.

Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд, визнати за ним право власності на кафе - магазин, що знаходиться по АДРЕСА_1 , колишня територія автостанції, площею 74,8 кв.м.

20 березня 2020 року від представника відповідача Андрушівської міської ради Комінарця А.О. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просив відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтування відзиву вказав, що в позовній заяві відсутні дані щодо звернення позивача до органу місцевого самоврядування з питанням про прийняття до експлуатації спірної будівлі, а також про відмову в його вирішенні (а.с.18-20).

Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву в якій розгляд справи просить провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити.

Представник відповідача Андрушівської міської ради Комінарець А.О. в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву в якій розгляд справи просить провести у його відсутність, позовні вимоги не визнає, в задоволенні позову просить відмовити.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 25 жовтня 2000 року між ВАТ Андрушівське АТП 11838 в особі голови правління Климчука Івана Васильовича, діючого на підставі Статуту, та ОСОБА_1 було укладено договір про оренду нежилих приміщень або частини території автостанції відповідно до положень якого ОСОБА_1 було передано у тимчасове користування частину землі під постановку вагона для відкриття торгової точки розміром 13,4 х 3 м.кв. для використання під торгівлю (а.с.10). Рішенням виконкому Андрушівської міської ради від 31.05.2000 №141 ОСОБА_1 було надано дозвіл на розміщення об`єкта торгівлі по АДРЕСА_1 автостанції (а.с.11). Відповідно до повідомлення Відкритого Акціонерного товариства Андрушівське Автопідприємство 11838 від 20 квітня 2006 року №92 вбачається, що ВАТ Андрушівське АТП 11838 не заперечувало проти встановлення контейнера приватним підприємцем ОСОБА_1 на території автостанції біля своєї торгової точки (а.с.9). Рішенням виконавчого комітету Андрушівської міської ради від 30 червня 2006 року №160 Про надання дозволу на виготовлення матеріалів погодження ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення матеріалів попереднього погодження для реконструкції малої архітектурної форми (вагончика) на орендованій частині території автостанції (а.с.8). Бердичівським бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на будівлю кафе - магазин 2006 року побудови по АДРЕСА_1 загальною площею 74,8 кв.м., яке складається з: 1 - коридор, 2 - кафе, 3 - санвузол, 4 - підсобне приміщення, 5 - підсобне приміщення, 6 - торгова зала, 7 - коридор (а.с.3-7). Рішенням виконавчого комітету Андрушівської міської ради Житомирської області від 17 грудня 2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на кафе - магазин розташоване по АДРЕСА_1 (а.с.13). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вбачається, що земельна ділянка площею 0,1421 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, кадастровий номер :01:009:0075, що розташована в АДРЕСА_1 , належить Андрушівській міській раді, правокористувачем ділянки є Комунальне підприємство Андрушівської міської ради Андрушівкаблагоустрій (а.с.21).

В ході розгляду справи судом встановлено, що вказане вище кафе - магазин є завершеним об`єктом нерухомого майна, який фактично використовується за цільовим призначенням, його технічні характеристики відповідають технічним вимогам та стандартам, встановленим для нежитлових приміщень, що підтверджується технічним паспортом. Права третіх осіб при здійсненні будівництва не порушені. Разом з тим, вищевказане кафе - магазин є об`єктом самочинного будівництва оскільки при його будівництві був відсутній дозвіл на початок виконання будівельних робіт.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання права.

Згідно ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Виняток з загального правила набуття права власності на новостворене майно особою, яка його створила, передбачений, зокрема ч.2 ст.376 ЦК України.

Згідно ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) при вирішенні позову про визнання права власності на самочинне збудоване нерухоме майно на підставі ч.3 ст.376 ЦК України суд не повинен враховувати час передачі земельної ділянки у власність або надання її у користування, або укладення договору суперфіцію, у тому числі в період розгляду справи, оскільки такі дії свідчать про визнання за позивачем права на забудову з боку власника (користувача) земельної ділянки.

У п.п.9, 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст.26 Закону України Про основи містобудування спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) на підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України).

В силу ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що поданий позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з вимог ч.9 ст.141 ЦПК України, згідно якої якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки в даному випадку спір виник внаслідок неправомірних дій позивача ОСОБА_1 , який здійснив будівництво кафе - магазину без отримання дозволу на початок виконання будівельних робіт, отже судові витрати слід покласти на позивача. При цьому, беручи до уваги те, що згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору оскільки є інвалідом ІІ групи, у відповідності до положень ч.6 ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.11, 15, 16, 328-330, 376 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 80-81, 89, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва), суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) право власності на кафе - магазин площею 74,8 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок компенсувати за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

При цьому, у відповідності до підпункту 15.5. пункту 15 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Андрушівський районний суд Житомирської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:В. В. Карповець