Постанова

Іменем України

01 липня 2020 року

м. Київ

справа № 336/6609/15-ц

провадження № 61-8119св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2018 року у складі судді Галущенко Ю. А. та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 березня 2019 року у складі колегії суддів: Кримської О. М., Бєлки В. Ю., Дашковської А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 січня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 1 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту, з відсотковою ставкою за користування кредитом у сумі 36,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивачем було виконано умови кредитного договору та надано відповідачу кредит.

Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитного договору зобов`язання позичальником щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконуються, у зв`язку з чим станом на 31 липня 2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором складала 3 026,68 грн, позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, судові витрати.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 18 січня 2012 року в сумі 3 026,68 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 940,63 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 1 465,73 грн, фіксована частина штрафу 500,00 грн, процентна складова штрафу 120,32 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1 218,00 грн.

07 грудня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, виданого за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2016 року, у зв`язку з його втратою та про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2018 року у задоволенні заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не зазначено будь-яких обставин, за яких міг бути втрачений первісно виданий виконавчий документ, та не доведено поважності причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19 березня 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для її скасування відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2019 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просило скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про видачу дублікату виконавчого документа. В іншій частині судові рішення не оскаржуються та в касаційному порядку не переглядаються.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

У травні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що банк звернувся до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа в межах строку встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання; при підготовці виконавчого документу для направлення до органів державної виконавчої служби виконавчий лист було втрачено, пошуки не призвели до позитивного результату, а докази втрати та не пред`явлення виконавчого листа до виконання додані до заяви.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2016 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

10 червня 2016 року від представника позивача до суду надійшла заява про видачу копії рішення суду та виконавчого листа, які були отримані 22 червня 2016 року, що підтверджується підписом представника позивача (а. с. 61).

В обґрунтування своїх вимог стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк» надав копію листа головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Коцинян М. О. від 27 вересня 2018 року № 2814/4, відповідно до якого, згідно з перевіркою АСВП, встановлено, що станом на 27 вересня 2018 року виконавчий лист від 21 червня 2016 року № 336/6609/15-ц на виконанні не перебуває (а. с. 66).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Заначений висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19).

Установивши недоведеність заявником втрати виконавчого листа № 336/6609/15-ц від 21 червня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для видачі його дубліката за заявою стягувача.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій та не свідчать про порушення норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко
Судді: А. А. Калараш С. Ю. Мартєв Є. В. Петров С. П. Штелик