Постанова

Іменем України

01 липня 2020 року

м. Київ

справа № 761/40127/17

провадження № 61-15435св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Київського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року в складі колегії суддів: Верланова С. М., Мережко М. В., Кашперської Т. Ц.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому з врахуванням уточнень позовних вимог просила:

1) визнати протиправними та скасувати рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» у формі змін № 30 до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра» в частині включення заявлених нею до ПАТ «КБ «Надра» кредиторських вимог на суму 320 126 грн 46 коп. до вимог сьомої черги;

2) зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» змінити черговість належних їй кредиторських вимог до ПАТ «КБ «Надра» на суму 320 126 грн 46 коп. та віднести їх до кредиторських вимог другої черги.

Позов мотивований тим, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 липня 2015 року, яке частково змінене рішенням Апеляційного міста Києва від 15 вересня 2015 року, позов ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра» задоволено, стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на її користь 322 658 грн 32 коп., з яких: компенсація за роботу у вихідні дні в розмірі 1 621 грн 95 коп., компенсація втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати (індексації заробітної плати) в розмірі 1 291 грн 07 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 лютого 2009 року по 04 червня 2015 року в розмірі 320 126 грн 46 коп.

У зв`язку з ліквідацією ПАТ КБ «Надра», вона 10 липня 2015 року звернулась до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» із заявою про задоволення її вимог на загальну суму 322 658 грн 32 коп. як кредитора другої черги відповідно до пункту 2 частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Листом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» від 30 листопада 2015 року їй повідомлено, що її не визнано кредитором ПАТ КБ «Надра» в повному обсязі.

Належні до виплати грошові кошти за вказаними судовим рішенням включені до різних черг кредиторських вимог, зокрема кредиторські вимоги по виплаті компенсації за роботу у вихідні та компенсації втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати включені до другої черги, вимоги в частині компенсаційної виплати за порушення права на оплату праці (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні) у розмірі 320 126 грн 46 коп. включені до сьомої черги.

Вважає такі дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» щодо віднесення частини її кредиторських вимог до сьомої черги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вимогам Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист вимог працівників у випадку неплатоспроможності роботодавця», статті 124 Конституції України та статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо обов`язковості судових рішень, у зв`язку з чим просила задовольнити її позов.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходи з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки відповідно до пункт 2 частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до другої черги підлягають включенню лише вимоги щодо заробітної плати, до яких не віднесена кредиторська вимога ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при її звільненні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2019 року скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» у формі змін № 30 до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра» в частині включення заявлених ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра» кредиторських вимог на суму 320 126 грн 46 коп. до кредиторських вимог сьомої черги.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» змінити черговість належних ОСОБА_1 кредиторських вимог до ПАТ «КБ «Надра» на суму 320 126 грн 46 коп. та віднести їх до кредиторських вимог другої черги.

Апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , виходив з того, що зобов`язання ПАТ «КБ «Надра» перед нею (позивачем) виникли до початку процедури ліквідації, рішенням суду на користь останньої стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні і ці вимоги згідно з пунктом 2 частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» входять до другої черги кредиторських вимог як вимоги щодо виплати заробітної плати.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнення їх доводів

У серпні 2019 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернулися до Верховного Суду із касаційними скаргами, в яких, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційні скарги мотивовані тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні входить у структуру заробітної плати, тому помилково вважав, що кредиторські вимоги ОСОБА_1 до банку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають зарахуванню до другої черги акцептованих вимог кредиторів банку.

Відзив на касаційні скарги до суду касаційної інстанції не подано.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за касаційної скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», витребувано справу з суду першої інстанції, зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за касаційної скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У вересні 2019 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2020 року справа за позовомОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії призначена до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 липня 2015 року, яке частково змінене рішенням Апеляційного міста Києва від 15 вересня 2015 року, позов ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра» задоволено, стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на її користь 322 658 грн 32 коп., з яких: компенсація за роботу у вихідні дні у розмірі 1 621 грн 95 коп., компенсація втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати (індексації заробітної плати) у розмірі 1 291 грн 07 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 лютого 2009 року по 04 червня 2015 року в розмірі 320 126 грн 46 коп.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року №83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 лютого 2015 року №26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», згідно з яким з 06 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Надра».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 04 червня 2015 року №356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 року № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

10 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» із заявою про задоволення кредиторських вимог, зокрема щодо відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 320 126 грн 46 коп.

Кредиторські вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 320 126 грн 46 коп. включені до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ КБ «Надра».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості:

1) зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян;

2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов`язаних із консолідованим продажем активів Фондом;

4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом;

5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування, а також для забезпечення повернення банкнот і монет, переданих Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними;

6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано;

7) вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов`язаними особами банку;

8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;

9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов`язаними особами банку;

10) вимоги за субординованим боргом.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Водночас відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітною платою є винагорода, яка виплачується працівникові за виконану ним роботу. Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, не відповідає цим ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану працівником роботу, а за затримку розрахунків при звільненні.

При цьому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема компенсація працівникам втрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці».

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Тому відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.

Такий висновок узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 19 травня 2020 року у справі № 761/35141/17 (провадження № 14-474цс19).

Отже, кредиторські вимоги щодо стягнення за рішенням суду середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню відповідно до пункту 7 частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в сьому чергу.

Аналогічний висновок щодо черговості задоволення вимог кредитора до боржника, який перебуває у стадії ліквідації, про відшкодування сум, передбачених статтею 117 КЗпП України, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Зважаючи на викладене, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» правомірно включила вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до сьомої черги вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра».

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення сум, передбачених статтею 117 КЗпП України, підлягають включенню до сьомої черги вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра».

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим та ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, не врахував наведених положень законодавства та скасував судове рішення, яке відповідає закону.

З огляду на вказане, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Оскільки судом касаційної інстанції задоволено касаційні скарги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, скасовано постанову апеляційного суду та залишено в силі рішення суду першої інстанції, то відповідно до підпункту «в» пункту 2 частини першої статті 416 ЦПК України понесені уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції в розмірі 2 560 грн кожним, покладаються на ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 410, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити.

Постанову Київського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року скасувати, рішення Шевченківського районного суду м. Києвавід 19 лютого 2019 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по 2 560 грн судового збору, сплаченого у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов