Єдиний унікальний номер справи 235/130/20
Номер провадження 2/235/522/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді: Клікунової А. С.,

за участю секретаря судового засідання: Ліпскіс О. О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: адвоката Таранченко Ю.В.,

відповідача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: адвоката Пустовар А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Покровської міської ради Донецької області про скасування розпорядження органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, -

В С Т А Н О В И В :

08.01.2020 року на розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій ОСОБА_1 заявлено вимоги:

- скасувати розпорядження органу приватизації № 24р від 17.12.1998 року про передачу у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло АДРЕСА_2 р, видане 17.12.1998 року службою по приватизації житла Красноармійської міської ради.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 з 1983 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 , однією сім`єю мешкали за адресою: АДРЕСА_3 (житлове приміщення було виділено в користування відповідачу від підприємства), а з 1985 року сторони проживали за адресою: АДРЕСА_4 (житлове приміщення було виділено в користування відповідачу як працівнику Красноармійського Райбиткомбінату). Рішенням Радгоспу «Красноармієць» та профкому Красноармійського Райбиткомбінату (номер, дату прийняття позивачем не вказано) було узгоджено збудувати на сім`ю у складі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будинок для спільного проживання. Після завершення будівництва, а саме в 1998-1999 році позивач спільно з відповідачем вселилися в будинок АДРЕСА_5 , де проживають по теперішній час. 24 липня 2009 року сторонами зареєстровано шлюб. В квітні 2018 року ОСОБА_1 вирішено зареєструвати своє місце проживання в квартирі АДРЕСА_1 , та при зверненні до Центру надання адміністративних послуг дізналася, що житло приватизовано в 1998 році одноособово ОСОБА_2 ОСОБА_1 стверджує, що відповідачем надано недостовірні дані до органу приватизації, а саме приховано склад сім`ї та факт проживання позивача в спірній квартирі, тому свідоцтво про право власності на житло АДРЕСА_2 р, видане 17.12.1998 року службою по приватизації житла Красноармійської міської ради підлягає скасуванню. Зазначаючи правове обґрунтування вимог, позивач посилається на Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України (а.с. 2-4).

Ухвалою суду від 16.01.2020 року за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відкрито провадження, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення; розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, п. 3 ч. 4 ст. 274 ЦПК України (а.с. 20).

Відповідачем Покровською міською радою Донецької області відзив на позовну заяву ОСОБА_1 не подано.

06.03.2020 року ОСОБА_2 на позовну заяву в порядку ст. 191 ЦПК України подано відзив з викладенням наступних заперечень проти заявлених ОСОБА_1 вимог. Так, 17.12.1998 року на ім`я відповідача видано свідоцтво про право власності на 1/2 частину двоквартирного будинку загальною площею 85,2 квадратних метри за адресою: АДРЕСА_5 . На той момент (1998 рік) однією сім`єю з ОСОБА_1 не мешкав, шлюб з позивачем укладено 24.07.2009 року, в квітні 2018 року місце проживання останньої було зареєстровано за вищевказаною адресою. За таких обставин, відповідач наголошує, що приватизація спірної квартири була ним здійснена у відповідності до ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», при цьому не було допущено порушень жодних прав ОСОБА_1 (а.с. 29-31).

21.05.2020 року представником відповідача адвокатом Пустовгар А.О. подано письмову заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 54-55).

Позиції сторін по справі підтримано безпосередньо в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 , її представник адвокат Таранченко Ю.В. наполягали на задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 , його представник адвокат Пустовар А.О. в позові просили відмовити.

Відповідачем Покровською міською радою Донецької області, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявлено клопотання про проведення судового розгляду в відсутність представника органу місцевого самоврядування, просять ухвалити рішення на розсуд суду.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків.

Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

17.12.1998 року органом приватизації Красноармійської міської ради Донецької області видано розпорядження № 24-р про оформлення свідоцтва про власність на житло на ім`я ОСОБА_2 в порядку приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_5 , підприємство по обслуговуванню жилих будинків КСП «Красноармієць» (а.с. 8).

17.12.1998 року Службою по приватизації житла Красноармійської міської ради Донецької області видано свідоцтво про право власності на житло, за яким ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 1/2 частка одноквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_5 ; загальна площа квартири становить 85,2 кв. м.; реєстрація права власності вчинена Державним комунальним підприємством «Красноармійське Бюро технічної інвентаризації», р/р № 8 від 23.12.1998 року (а.с. 7).

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що з 1983 року спільно проживала з ОСОБА_2 , мали взаємні права та обов`язки як подружжя, 24.07.2009 року шлюб було офіційно зареєстровано. Приблизно в 1998 1999 рр. позивач разом з відповідачем вселилися в квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , яку було видано від Радгоспу «Красноармієць» (працівниками якого позивач та відповідач на той час були) саме для спільного проживання сторін як членів однієї сім`ї. За таких обставин, ОСОБА_1 вважає, що приватизацією ОСОБА_2 вказаного об`єкта нерухомості шляхом подачі неправдивих відомостей про його одноособове проживання порушуються її (позивача) права, яка на законних підставах вселилась в житлове приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Судом надано оцінку обґрунтованості вимог ОСОБА_1 з урахуванням доводів, аргументів ОСОБА_2 щодо безпідставності позову.

Згідно ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1 ст. 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин):

- ч. 1 ст. 5: якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно;

- ч. 2 ст. 8: передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Отже, для отримання права на передання у власність шляхом приватизації житла необхідно встановити, що особа, яка заявляє право на займану квартиру (будинок) є членом сім`ї наймача та фактично постійно проживає в даному приміщені разом з наймачем або наявні підстави для збереження права на житло на день приватизації.

Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15.09.1992 року

- п. 18: громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію;

- п. 20: при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення (додатки 4, 5);

- п. 21: у довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 в грудні 1998 року до відділу приватизації Красноармійської міської ради подано заяву про передачу в приватну власність квартиру за адресою: АДРЕСА_5 . Відповідно до довідки про склад сім`ї № 405, виданої 24.11.1998 року Першотравневою селищною радою Красноармійського району Донецької області Дацковський В ОСОБА_3 . проживає один за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 16). З довідки Першотравневої селищної ради Красноармійського району Донецької області № 125 від 25.02.1999 року вбачається, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 проживає один (а.с. 15). 15.12.1998 року (до приватизації) Красноармійським бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , що знаходиться у власності ОСОБА_2 (а.с. 11-12).

За позицією ОСОБА_1 подані ОСОБА_2 до органу приватизації документи, за розглядом яких видано оспорюване розпорядження № 24р від 17.12.1998 року, - не відповідають дійсності, оскільки позивач на час передачі відповідачу у власність спірної квартири проживала з останнім однією сім`єю, користувалася житловим приміщенням. При цьому, на підтвердження таких доводів позивач посилається до довідку органу місцевого самоврядування (виконкому сільської ради), а також покази свідків.

Згідно довідки Першотравневої сільської ради Красноармійського району Донецької області № 870 від 13.11.2009 року ОСОБА_1 дійсно проживає в АДРЕСА_5 (а.с. 17). Суд зазначає, що дана довідка датується 13.11.2009 року, тобто видана за спливом 11 років з дати оспорюваної приватизації (17.12.1998 рік). Більш того, в довідці не зазначено початку фактичного проживання ОСОБА_1 в спірній квартирі, а вказано загальні відомості, що позивач мешкає на території сільської ради з 1983 року.

З показів ОСОБА_4 (допитана за клопотанням позивача) судом встановлено, що свідок з квітня 1984 року є мешканцем селища Перше Травня, Покровського району Донецької області, знайома з подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Свідку відомо, що сторони раніше десь з 1984 або 1985 року проживали однією сім`єю по АДРЕСА_6 , обидва працювали в Радгоспі АДРЕСА_7 Красноармієць». Десь з 1999 року 2000 рр. позивач та відповідач мешкають в квартирі АДРЕСА_1 (безпосередньо по-сусідству зі свідком), дане приміщення було виділено підприємством, на якому сторони працювали.

Свідком ОСОБА_5 (допитана за клопотанням позивача) суду повідомлено, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знайома з 1983 року, останні з вказаного часу на протязі 17 років мешкали однією сім`єю як дружина та чоловік в квартирі АДРЕСА_8 (свідок мешкає в суміжній квартирі АДРЕСА_9 , де разом проживають до теперішнього часу.

Суд оцінює покази вказаних свідків як послідовні, взаємоузгоджені, однак не можуть бути прийняті до уваги при розгляді даної справи, оскільки згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення; до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

ОСОБА_1 в позові зазначає, що на момент спірної приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_5 вселена до спірного житлового приміщення як член сім`ї ОСОБА_2 , тому набула рівне з останнім право отримати об`єкт нерухомості у спільну власність.

Така позиція позивача підлягає відхиленню.

З матеріалів справи, а саме з копії паспорта позивача (сторінка 10 «сімейний стан») вбачається, що ОСОБА_1 з 18.01.1957 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , розірвано шлюб ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6 зворот). Такі обставини об`єктивно виключають позивача з кола осіб, які станом на грудень 1998 року (проведено приватизацію) відносилися до членів сім`ї ОСОБА_2 .

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 24.07.2009 року (копія свідоцтва про шлюб а.с. 13). При цьому, з довідок № 319, № 320, видані 19.06.2009 року виконкомом Першотравневої сільської ради Красноармійського району Донецької області вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає один за адресою: АДРЕСА_5 , жодних осіб, які є входять до складу (членів) сім`ї не вказано (а.с. 14).

Позивач ОСОБА_1 взята на реєстраційний облік за адресою: АДРЕСА_5 26.04.2018 року (згідно відомостей копії паспорта а.с. 6).

З урахуванням вказаного, суд приходить до переконання, що позивач ОСОБА_1 , не може бути визнана членом сім`ї ОСОБА_2 на час виникнення спірних відносин, а саме приватизації 17.12.1998 року останнім квартири.

Що стосується права користування ОСОБА_1 спірною квартирою за адресою: АДРЕСА_5 , то таке право цілком залежить від волі основного наймача (на час спірних відносин), та наразі власника житла ОСОБА_2 , що відповідає нормам статті 150 ЖК Української РСР.

Крім того, суд зазначає, що з огляду на предмет спору та обраний спосіб захисту порушених прав, позивач повинна довести факт порушення права на житло, в іншому випадку позовна заява може сприйматися як штучно створений спір.

Згідно ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизація державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 07.04.1976 року перебувала на реєстраційному обліку за адресою місця проживання: Донецька область, м. Покровськ (до перейменування Красноармійськ), що підтверджується копією паспорта позивача (а.с. 6 зворот). 22 грудня 1998 року Службою по приватизації житла Красноармійської міської ради Донецької області видано свідоцтво про право власності на житло № 6556, за яким ОСОБА_1 у право приватної власності передано квартиру загальною площею 22,7 квадратних метри, розташовану за адресою: АДРЕСА_10 ; реєстрація права власності вчинена Державним комунальним підприємством «Красноармійське Бюро технічної інвентаризації», р/р № 7 від 23.12.1998 року (а.с. 44). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпоток, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктив нерухомого майна щодо суб`єкту № 204379251 від 17.03.2020 року право приватної власності на квартиру загальною площею 44,7 кв.м., житловою 30,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_10 зареєстровано 10.10.2018 року за ОСОБА_1 (а.с. 40-41).

З огляду вказаного суд приходить до висновку, що, під час розгляду справи спростовано доводи ОСОБА_1 , що приватизацією 17.12.1998 року ОСОБА_2 квартири за адресою: АДРЕСА_5 порушено житлові права позивача, гарантовані статтею 9 ЖК Української РСР.

Таким чином законні підстави для скасування розпорядження органу приватизації Красноармійської міської ради Донецької області № 24р від 17.12.1998 року про передачу у власність ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 відсутні.

Також суд не вбачає підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло АДРЕСА_2 , видане 17.12.1998 року. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі, зокрема, припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Передбачена законодавцем підстава для припинення (скасування) права власності згідно заявлених позовних вимог не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи.

Суд, розглянувши справу, вирішивши питання, які відповідно до статті 264 ЦПК України підлягають врахуванню під час ухвалення рішення, - приходить до висновку про відмову в позові ОСОБА_1 через необґрунтованість. При цьому суд зазначає, що в даному випадку не вбачається необхідності надавати оцінку підставності застосування до спірних відносин наслідків пропуску строку позовної давності згідно заяви відповідача (узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при пред`явлені позовної заяви сплачено в дохід місцевого бюджету судовий збір в сумі 840,80 гривень (квитанція - а.с. 1), - підстави для присудження відшкодування таких судових витрат позивачу відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 15, 16, 256, 257 ЦК України, ст. ст. 1, 6, 9 ЖК Української РСР, ст. ст. 1, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15.09.1992 року, керуючись ст. ст. 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 про:

- скасування розпорядження органу приватизації Красноармійської міської ради Донецької області № 24р від 17.12.1998 року про передачу у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло № АДРЕСА_2 р, видане 17.12.1998 року службою по приватизації житла Красноармійської міської ради на ім`я ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України відшкодуванню ОСОБА_1 не підлягають, - судовий збір, сплачений при подачі позову в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 354, 355 ЦПК України та, відповідно п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, - до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Згідно п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020 року строки визначені, зокрема, статтею 354 ЦПК України, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)

Вступну та резолютивну частини рішення надруковано в нарадчій кімнаті, оголошено учасникам процесу в судовому засіданні.

Дата складання повного тексту рішення суду 03.07.2020 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_5 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_5

Суддя: