КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/6483/17 Головуючий у 1-й інст. - Притула Н.Г.
Апеляційне провадження 22-ц/824/7773/2020 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року, ухвалене у складі судді Притули Н.Г. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконними дій,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати незаконними його дії щодо участі у Тристоронній контактній групі, як представника України та підписання ним в м. Мінську, Республіка Білорусь, від імені Українського народу (держави Україна) так званих Мінських угод і Рамочних рішень.

Посилається на те, що 16.01.2017 року відбулась зустріч Тристоронньої контактної групи з мирного врегулювання ситуації на сході України, до якої увійшов відповідач, як офіційний представник України на підставі розпорядження Президента України. Дії відповідача щодо укладання та підписання в м. Мінську зовнішньополітичних угод від імені України є незаконними та такими, що не відповідають чинному законодавству України, відповідач не є суб`єктом міжнародного права та не наділений Верховною Радою України відповідними повноваженнями щодо укладання міжнародних договорів від імені держави Україна.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Посилається на те, що суд не зробив нічого для того, щоб отримати письмові докази необхідні йому для правильного вирішеня спору, не було постановлено ухвали про витребування від відповідача письмових доказів, ані ухвали про судове доручення щодо збирання доказів. В оскаржуваному рішенні суд вимагає від позивача надання письмових доказів, якими обгрунтовуються позовні вимоги, проте призначає розгляд справи в порядку спрощеного провадження, чим порушує вимоги ч.1 ст.7 ЦПК України. Суд дійшов помилкового висновку про те, що відсутність доказів порушення особистого права позивача внаслідок участі ОСОБА_2 у Тристоронній контактній групі в Мінську надають йому підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. Позивач зазначає, що він має право контролювати дотримання Конституції і Законів України та будь - якими незабороненими засобами захищати своє право на виконання законних нормативно - правових актів від порушень і протиправних посягань, у тому числі шляхом звернення до відповідного національного суду.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу до суду не подав.

В судове засідання учасники процесу не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника за наявними у справі документами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, що відповідач не був уповноважений представляти Україну у Тристоронній контактній групі з мирного врегулювання ситуації в Донецькій і Луганській областях. Крім того, не надано доказів які особисті права позивача порушені внаслідок участі відповідача у Тристоронній контактній групі з мирного врегулювання ситуації в Донецькій і Луганській областях.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Згідно ст. 18 Конституції України зовнішньополітична діяльність України спрямована на забезпечення її національних інтересів і безпеки шляхом підтримання мирного і взаємовигідного співробітництва з членами міжнародного співтовариства за загальновизнаними принципами і нормами міжнародного права.

Згідно ст.102 Конституції України Президент України є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст.106 Конситиуції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Президент України: представляє державу в міжнародних відносинах, здійснює керівництво зовнішньополітичною діяльністю держави, веде переговори та укладає міжнародні договори України.

Згідно ст. 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить, зокрема: надання законом згоди на обов`язковість міжнародних договорів України та денонсація міжнародних договорів України.

Судом встановлено, що на виконання власних повноважень, визначених Конституцією України, 8 липня 2014 року Президент України Петро Порошенко підписав розпорядження №953/2014-рп «Про уповноваження ОСОБА_2 на участь у Тристоронній контактній групі з мирного врегулювання ситуації в Донецькій і Луганській областях»,згідно якого з метою реалізації плану Президента України щодо мирного врегулювання ситуації в Донецькій і Луганській областях та досягнення домовленостей з його імплементації уповноважив Президента України у 1994 - 2005 роках ОСОБА_2 представляти Україну у Тристоронній контактній групі з мирного врегулювання ситуації в Донецькій і Луганській областях за участю представника України, Спеціального представника Діючого Голови Організації з безпеки та співробітництва в Європі Хайді Тальявіні та представника Російської Федерації - Надзвичайного і Повноважного Посла Російської Федерації в Україні М.Ю. Зурабова . ОСОБА_2 здійснює діяльність, що передбачена цим Розпорядженням на громадських засадах.

Позивач відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України не надав суду доказів, що зазначене розпорядження було скасоване.

Також суду не надано доказів, що відповідач в м.Мінськ підписував будь-які зовнішньо-політичні угоди від імені України.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів, що відповідач не був уповноважений представляти Україну у Тристоронній контактній групі з мирного врегулювання ситуації в Донецькій і Луганській областях, як і не надано доказів які особисті права позивача порушені внаслідок участі відповідача у Тристоронній контактній групі з мирного врегулювання ситуації в Донецькій і Луганській областях, суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що судом не вчинено дій щодо отримання письмових доказів необхідних для правильного вирішення спору, колегія суддів не приймає до уваги.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

ОСОБА_1 не надав суду належних доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження заявлених ним позовних вимог та не звертався до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів у зв`язку з неможливістю самостійно надати такі докази.

Доводи скаржника про те, що судом при розгляді справи порушено положення статей 7,8 ЦПК України колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані твердження не спростовують правильність висновків суду та не впливають на законність рішення суду.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав позивача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 липня 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.