КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4113/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 липня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, постановленного суддею Цурановим А.Ю. 19 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що 06.08.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № K2V4AN24264980, відповідно до умов якого, останній отримав кредит у розмірі 11 408,10 доларів США під

15 % на термін до 05.08.2015, зобов?язавшись його повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Зазначав, що у зв?язку із порушенням боржником умов повернення кредиту, станом на 26.06.2015 виникла заборгованість в сумі 66 072,99 доларів США, що складається із заборгованості: за кредитом 12 951,33 доларів США, за процентами по користуванню кредитом 6 693,55 доларів США, по комісії за користування кредитом 1 805,34 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобов?язання за договором 41 465,20 доларів США, а також штрафи відповідно до договору в розмірі 11,80 доларів США (фіксована частина) та 3 145,77 доларів США (процентна складова).

На забезпечення виконання зобов?язання за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобов`язання виконувати всі умови договору в солідарному порядку із боржником.

За викладених обставин, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованості за кредитним договором № K2V4AN24264980 від 06.08.2008 в сумі 66 072,99 доларів США, що за курсом НБУ від 26.06.2015 складає 1 400 086,64 грн, та 21 001,30 грн судових витрат.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2016 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № K2V4AN24264980 від 06.08.2008 в розмірі 66 072,99 доларів США, що за курсом 21,19 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.06.2015 складає 1 400 086,64 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» по 10 500,65 грн. судового збору з кожного, а також по 200 грн витрат за публікацію оголошення в пресі з кожного.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 солідарно заборгованості в розмірі 1 400 086,64 грн та ухвалити в даній частині нове рішення про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_2 , мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно із Договором поруки від 06.08.2008 року № К2У4АИ24264980, який підписаний Кредитором та поручителем - ОСОБА_2 , поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник (п. 2).

Пункт 5 Договору поруки передбачає обов`язок Банку направити письмову вимогу Поручителю у випадку невиконання Боржником свого зобов`язання. Поручитель має обов`язок виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі Кредитора протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 договору.

В матеріалах справи міститься копія повідомлення від 28.08.2015 з пропозицією сплатити заборгованість не пізніше 5 календарних днів з дати отримання цього повідомлення. Проте, дане повідомлення не містить підпису уповноваженої особи Банку, а також не містять доказів, які б підтверджували отримання вказаного повідомлення поручителем - ОСОБА_2 . Тобто, Банк, не переконавшись в отриманні поручителем повідомлення, яке він мав виконати протягом 5-ти днів з моментуотримання вимоги (п. 5 Договору поруки), 08.09.2015 року подав позовну заяву до суду.

Зазначає, що згідно із п. 11 Договору поруки він набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором.

У пункті 12 Договору поруки зазначено про припинення поруки після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту. Тому в даному випадку має застосовуватись норми ч. 4 ст. 559 ЦК України - шестимісячний строк з дня настання строку виконання зобов`язання.

Як убачається із наданого Банком розрахунку, останній платіж на погашення процентів позичальником внесений 03.11.2008 року, а з 16.12.2008 року позичальникприпинив погашення кредиту.Згідно з умовами Кредитного договору позичальник мав сплачувати кредит у відповідності до графіку погашення частинами кожен місяць з 16-го по 20-те число. Банком позов був пред?явлений до Відповідачів лише 08.09.2015 року. Таким чином, оскільки протягом шести місяців з моменту виникнення заборгованості по виконанню зобов`язань Банк не пред?явив вимоги до поручителя, зобов?язання за договором поруки слід вважати припиненим на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із припиненням поруки.

Представник АТ КБ «Приват Банк» подав письмовий відзив на апеляційну скаргу і просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором апелянтом не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Таким чином, апеляційний суд переглядає заочне рішення суду у даній справі лише в частині стягнення з поручителя ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Задовольняючи позов Банку, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник належним чином не виконав взятих на себе зобов?язань за кредитним договором, забезпеченим порукою, має непогашену заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителя на користь Банку.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом установлено, що 06 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитно - заставний договір № K2V4AN24264980, згідно умов якого, відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 11 408,10 доларів США з метою придбання автомобіля та оплати пов?язаних платежів, з процентною ставкою 15 % річних та датою погашення кредиту 05.08.2015 (а.с.10-13).

Пунктом 2.1. вищезазначеного Договору встановлено, що банк зобов?язується надати позичальникові кредит в розмірі та на умовах, встановлених у цьому договорі, а позичальник зобов?язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору. Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

В забезпечення виконання зобов?язань за договором № K2V4AN24264980 від 06.08.2008 між Банком та ОСОБА_2 06 серпня 2008 року був укладений договір поруки.( а.с.15)

Відповідно до п.2 Договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов?язання за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

У випадку невиконання боржником зобов?язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п.4 Договору поруки).

З матеріалів справи убачається, що станом на 26.06.2015 за договором № K2V4AN24264980 від 06.08.2008 у відповідача ОСОБА_3 виникла заборгованість в сумі 66 072,99 доларів США, яка складається із заборгованості: за кредитом 12 951,33 доларів США, за процентами по користуванню кредитом 6 693,55 доларів США, по комісії за користування кредитом 1 805,34 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов?язаннь за договором 41 465,20 доларів США, а також штрафи відповідно до договору в розмірі 11,80 доларів США (фіксована частина) та 3 145,77 доларів США (процентна складова).

Листом від 28.08.2015 року позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу відповідачів було направлено повідомлення про наявну заборгованість (а.с.7-9).

Доказів отримання поручителем ОСОБА_2 письмової вимоги у матеріалах справи немає.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов?язку.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України ( яка діяла на час розгляду справи) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов?язання не пред?явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов?язання не встановлений або встановлений моментом пред?явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред?явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов?язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Проте із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов?язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Судом установлено, що останній платіж позичальником був внесений 3.11.2008 року, а з 16.12.2008 року позичальник припинив погашення кредиту.

Умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Разом з тим, якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Суди встановили, що у кредитному договорі та в додаткових угодах до нього сторони досягли згоди щодо погашення кредиту шляхом сплати щомісячних платежів, про що свідчить графік укладений до кредитного договору.

Оскільки кредитним договором передбачено сплату періодичних платежів, а за договором поруки поручитель відповідає за зобов`язаннями згідно з кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Тобто, якщо до вимог, заявлених до боржника, застосовується загальний строк давності, передбачений статтею 257 ЦК України, то до вимог, заявлених до поручителя, вказаний строк обмежується строком дії поруки відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), в якій підтримала правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 та в інших.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обчисленню від цієї дати.

Із вимогою до поручителя у судовому порядку АТ КБ « Приват Банк» звернулося 17 листопада 2015 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскільки з 16.12.2008 року позичальник припинив погашення кредиту, протягом шести місяців банк повинен був пред`явити вимогу до поручителя, однак, у судовому порядку банк звернувся до ОСОБА_2 лише 17.11.2015 року , то шестимісячний строк , передбачений ст.. 559 ЦК України позивачем пропущено, а відповідно, порука ОСОБА_2 перед банком , починаючи з 16 червня 2009 року по 17 листопада 2015 року, є припиненою.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана в інтересах ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи та порушено норми матеріального права, що відповідно до ст.. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2016 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором укладеним 06.08.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 за № K2V4AN24264980 з поручителя ОСОБА_2 підлягає скасуванню з постановленням нового рішення в цій частині, відповідно до якого порука ОСОБА_2 за період з 16 червня 2009 року по 17 листопада 2015 року, за вказаним кредитним договором є припиненою.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2016 року в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором , укладеним 06.08.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 за № K2V4AN24264980 з ОСОБА_2 скасувати та постановити в цій частині нове рішення.

Визнати поруку ОСОБА_2 за кредитним договором ,укладеним 06.08.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 за № НОМЕР_1 , за період з 16 червня 2009 року по 17 листопада 2015 року припиненою.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 7 липня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді :