Справа № 305/1971/18
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

за участі секретаря: Волощук В.І.,

за участі представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ємчук Лідії Вікторівни , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Рахівського районного суду від 12 лютого 2020 року, головуюча суддя Бліщ О.Б., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з матір`ю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася в суд із позовною заявою до ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з матір`ю.

Рішенням Рахівського районного суду від 12 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Ємчук Л.В. , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, без з`ясування всіх обставин справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції винесено рішення у справі без відповідного висновку опіки та піклування.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

До початку розгляду справи, адвокат позивача Ємчук Л .В. надала клопотання про розгляд справи у її відсутності, апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом вірно встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі і від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, а саме сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2018 року, яке 15 січня 2019 року набуло законної сили, шлюб між сторонами розірвано (а.с.9).

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дітей. При цьому як позивачка, так і відповідач неодноразово зверталися до відповідних органів із заявами щодо неправомірної поведінки одне одного.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору надали першочергове значення саме найкращими інтересами дитини.

Судом встановлено, що Рахівським районним судом Закарпатської області від 02 серпня 2019 року розглядалася цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Рахівська районна державна адміністрація в особі органу опіки та піклування Рахівської РДА про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування Рахівської РДА про позбавлення батьківських прав.

За наслідками розгляду даної справи судом, на підставі рішення від 02.08.2019, частково задоволено збільшені позовні вимоги ОСОБА_4 . Визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з їх батьком, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

За наслідками перегляду рішення Рахівського районного суду від 02.08.2019 у справі Закарпатським апеляційним судом, 11.02.2020, вказане рішення суду залишено без змін.

Як вбачається з вказаного рішення, що предметом дослідження у цій справі серед іншого було і питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей сторін.

Так, з тексту вказаного рішення суду випливає, що у ході судового розгляду, судом досліджувались і висновки органу опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації від 11.02.2019 за № 01.3-18/107, № 01.3-18/109 та № 01.3-18/110, згідно яких органом опіки та піклування було прийнято рішення про надання висновку до суду щодо доцільності визначення місця проживання малолітніх дітей разом із батьком, а також про недоцільність позбавлення батьківських прав.

У відповідності до вимог 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на наведені вище вимоги законодавства, а також на те, що під час розгляду Рахівським районним судом справи № 305/1708/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Рахівська районна державна адміністрація в особі органу опіки та піклування Рахівської РДА про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування Рахівської РДА про позбавлення батьківських прав встановлювались серед іншого і обставини щодо визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , і рішенням суду від 02.08.2019, яке набрало законної сили, визначено місце проживання дітей з їх батьком ОСОБА_4 , то таке рішення, на думку суду, є преюдиційним у відношенні до справи яка розглядається.

Так, преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про суттєві зміни в житті сторін чи неповнолітніх дітей, які б свідчили про можливість чи необхідність змінювати місце проживання останніх, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують.

Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Ємчук Лідії Вікторівни , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду від 21 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 6 липня 2020 року.

Головуючий

Судді