Постанова

Іменем України

24 червня 2020 року

м. Київ

справа № 161/17671/15-ц

провадження № 61-14430св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»

заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області в складі судді Присяжнюк Л. М. від 22 грудня 2015 року та постанову апеляційного суду Волинської області в складі суддів: Данилюк В. А., Киці С. І., Шевчук Л. Я., від 01 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось в суд із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для їх пред`явлення.

Заява обґрунтована тим, що 03 листопада 2011 року Луцьким міськрайонним судом було винесено рішення за позовом банку до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу.

За результатами проведеної із позичальниками роботи з врегулювання боргу ОСОБА_1 здійснювала часткові платежі, останній платіж було внесено 18 листопада 2014 року. Окрім того, зазначає, що на даний час оригінали виконавчих листів втрачені, оскільки вони у зв`язку із добровільним погашення боргу до виконання не пред`являлися.

Заявник просив суд видати дублікати виконавчих листів та поновити строк їх пред`явлення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2015 року заяву задоволено.

Видано дублікати виконавчих листів у цивільній справі № 2-5414/11 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення з відповідачів на користь банку заборгованості за кредитним договором і судових витрат, та поновлено строк їх пред`явлення до виконання.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для їх пред`явлення підставна та підлягає до задоволення.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Волинської області від 01 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2015 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви банку відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, дійшли помилкових висновків про задоволення заяви банку без обґрунтування своїх висновків. Судове рішення про стягнення спірного боргу вступило в законну силу у листопаді 2011 року, а виконавчі листи були отримані стягувачем у грудні 2011 року. Судами не досліджено обставини того, чому стягувач не пред`явив до виконання указані виконавчі документи. Стягувач має сумлінно виконувати свої обов`язки та вимоги закону, у зв`язку із чим суди безпідставно задовольнили заяву. Належним чином не дослідивши обставини її подання та не проаналізували докази, якими банк підтверджував вимоги заяви. Крім того, заява про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для їх пред`явлення повинна бути розглянута із викликом сторін в судове засідання. Однак, в порушення вимог закону, скаржницю не було належним чином повідомлено про розгляд судом даного питання, у зв`язку із чим порушено її право брати участь в судових засіданнях та надавати свої відповідні доводи і заперечення.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі. Витребувано справу із суду першої інстанції.

У жовтні 2019 року справу передано на розгляд судді-доповідачу Краснощокову Є. В.

13 квітня 2020 року відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (з наступними змінами та доповненнями) та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», призначено повторний автоматизований розподіл, серед інших, даної справи.

13 квітня 2020 року згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями справу визначено розглядати у колегії суддів: Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М. - та передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи в складі п`яти суддів.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2011 року у цивільній справі № 2-5414/11 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 299 723,88 грн заборгованості за кредитним договором № 014/1101/74/32204 від 03 листопада 2006 року, що виникла станом на 21 липня 2011 року. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 299 723,88 грн заборгованості за кредитним договором № 014/1101/74/32204 від 03 листопада 2006 року, що виникла станом на 21 липня 2011 року. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» по 566,66 грн судового збору та по 40 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожного.

Рішення набрало законної сили 14 листопада 2011 року.

З листа Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2015 року та довідкового листа до справи вбачається, що виконавчі листи у даній справі були видані представнику банку 22 грудня 2011 року.

Виконавчі листи не пред`являлись до виконання.

18 листопада 2014 року ОСОБА_1 було частково погашено заборгованість, а саме погашено відсотки по кредиту, що підтверджується випискою по рахунку.

З заявою в суд про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку пред`явлення їх до виконання банк звернувся 19 листопада 2015 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Касаційне провадження в частині вимог щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання підлягає закриттю. Касаційна скарга в частині вимог про видачу дублікату виконавчих документів не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2015 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 01 лютого 2018 року в частині вимог щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання підлягає закриттю.

Оскарженим судовим рішенням ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» поновлено пропущений процесуальний строк на пред`явлення спірних виконавчих листів до виконання.

Перелік ухвал, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду станом на момент подання апеляційної скарги у даній справі було визначено у статті 353 ЦПК України у відповідній редакції.

Так, згідно пункту 24 частини першої статті 353 ЦПК України в указаній редакції окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Право касаційного оскарження станом на момент подання касаційної скарги було визначено статтею 389 ЦПК України у відповідній редакції.

Згідно положень частини першої статті 389 ЦПК України в указаній редакції учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:

1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;

2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Положеннями чинного на момент подання касаційної скарги у даній справі процесуального закону (пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України) не було передбачено можливості касаційного оскарження ухвали суду щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (тобто пункту 24 частини першої статті 353 ЦПК України в указаній редакції).

У зв`язку із зазначеним, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2015 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 01 лютого 2018 року в частині вимог щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів у даній справі.

В частині вирішення питання щодо видачі заявнику дублікату виконавчого листа Верховний Суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Вирішуючи питання про видачу дубліката виконавчого документа, суду необхідно встановити, чи звернувся заявник про видачу дублікату виконавчого документа в межах строку пред`явлення останнього до виконання.

Апеляційний суд зазначив, що строк звернення до суду із вимогою про видачу дубліката виконавчого документа законом на час звернення 19 листопада 2015 року банком з заявою в Луцький міськрайонний суд Волинської області не визначено, тому доцільність такого звернення зберігається лише в межах строків, встановлених для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки після їх спливу виконавче провадження не може бути відкрите.

Тому, єдиною підставою для видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання є підтвердження факту втрати виконавчих документів та факт поновлення судом строку на пред`явлення виконавчих документів на виконання.

Відповідно до частини першої статті 370 ЦПК України, який був чинним станом на день постановлення оскаржуваної ухвали, замість втраченого оригіналу виконавчого листа, суд, який видав виконавчий лист, має право за заявою стягувача видати його дублікат.

Судами установлено, що з моменту набрання рішенням у даній справі про стягнення боргу законної сили - 14 листопада 2011 року, виконавчі листи не пред`являлись банком до виконання у зв`язку із добровільним виконанням указаного рішення боржниками, а згодом були втрачені.

Установивши під час розгляду даної справи за заявою стягувача, в частині, яка переглядається касаційним судом, що строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання поновлено, суди дійшли вірного висновку про видачу дублікатів спірних виконавчих документів.

З урахуванням поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, що в силу закону не підлягає касаційному оскарженню, питання щодо видачі дублікатів виконавчих документів вирішено судами обґрунтовано.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19).

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Вимогами процесуального закону Верховний Суд позбавлений права оцінювати докази, які не були оцінені судами попередніх інстанцій та здійснювати переоцінку доказів.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Разом з цим, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно вимог частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи касаційної скаргив частині, яка переглядається, в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками судів, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи в частині, яка переглядається, оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу в частині, яка переглядається, слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення в цій частині - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 410, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2015 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 01 лютого 2018 року в частині вимог щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2015 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 01 лютого 2018 року в частині вимог про видачу дублікату виконавчих документів залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик