Справа № 165/784/20
Номер провадження: 2-о/156/31/20
рядок статзвіту № 21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2020 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Нєвєрова І. М.

за участю: секретаря Киці Л.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іваничі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що з ОСОБА_2 проживала спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 2009 ІНФОРМАЦІЯ_1 по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від спільного проживання у них народилося двоє дочок, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В провадженні СВ Нововолинського ВП ГУ НП у Волинській області знаходиться кримінальне провадження № 0001272 від 21 листопада 2019 року за ч. 1 ст. 125 КК України за спричинення їй 20 листопада 2019 року ОСОБА_2 тілесних ушкоджень у квартирі АДРЕСА_1 . Також у провадженні СВ Нововолинського ВП перебуває кримінальне провадження № 0000021 від 27 лютого 2020 року за ч. 1 ст. 163 КК України щодо неправомірних дій ОСОБА_2 за порушення її конституційного права на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Крім того, ухвалою Нововолинського міського суду від 20 лютого 2020 року задоволено її скаргу та зобов`язано посадових осіб Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУ НП у Волинській області внести до ЄРДР відомості про вчинення ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 163, ч. 1 ст. 182, ч.1 ст. 186 КК України на підставі її заяви від 18 лютого 2020 року. Згідно рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 20 лютого 2020 року № 68 їй визначено способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дочками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Відповідно до вказаного рішення, вона забирає дітей в будні дні, після школи і до 19 год. займається з ними. Коли вона приходить до школи за донькою, то в цей час приходить ОСОБА_2 та починає нецензурно виражатися в її адресу, погрожувати, навмисно провокувати, записує її на диктофон та знімає на камеру, незважаючи на те, що у школі присутні інші діти та батьки. Йдучи по місту чи в будь-якому іншому громадському місці він завжди коли бачить її починає доганяти та нецензурно виражатися, кричати, погрожувати, принижувати. Будучи у будинку спорту вона стояла у черіз для проходження медичного огляду дитиною для участі в змаганнях. В той час прийшов ОСОБА_2 та почав озивати нецензурною лайкою, чіплятися та погрожувати їй в пристуності багатьох сторонніх людей. Коли приводить дітей до його будинку, то він також нецензурно вилювалюється в присутності дітей. При розмові із дітьми по телефону він також її ображає та погрожує. Враховуючи наявність відкритих кримінальних проваджень щодо вчинення неправомірних дій стосовно неї, досудове розслідування у яких по даний час триває, існує ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства (фізичного та психологічного) щодо неї, наявність чинників та умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для не, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вважає, що існують достатні підстави про видачу обмежувального припису. На підставі викладеного просить, видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає у АДРЕСА_2 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме, заборонити наближатися до неї, до місця її проживання (перебування) на відстань ближче 200 метрів та заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її.

Заявник в судове засідання не з`явилася, однак від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, вимоги заяви підтримує та просить її задовольнити повністю.

Від заінтересованої особи, ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в задоволенні заяви просить відмовити так як викладені у заяві факти є неправдивими та безпідставними, оскільки він не вчиняв жодних насильницьких дій щодо ОСОБА_1 . У заяві зазначив, що заявник його колишня співмешканка з якою вони мають двох дітей. Через подружню зраду, вчинену нею, ОСОБА_1 залишила їхню родину в тому числі і дітей та почала проживати самостійно. При цьому, ОСОБА_1 приходила та влаштовувала скандали та сварки. Він не переслідував її та не наносив тілесних ушкоджень. Жодне кримінальне провадження до суду не скероване. Він жодного разу не притягувався до відповідальності за вчинення насильства в сім`ї. Під час подій 20 лютого 2020 року, коли визначалась участь ОСОБА_1 у вихованні дітей за його наполяганням їй було встановлено щодня бачитись із дітьми. Жодних сварок у громадських місцях з ОСОБА_1 він ніколи не влаштовував. Він не знав де проживає заявник і про її місце проживання стало відомо лише з заяви про видачу обмежувального припису. Будь-яких дій щодо переслідування ОСОБА_1 не вчиняв.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи та проведенням розгляду справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява до задоволення не підлягає.

Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Заявник зазначила, що перебувала з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу в період з вересня 2009 року по 01 жовтня 2019 року. Вказаний факт був підтверджений ОСОБА_2 у заяві. Від спільного проживання у них народилося двоє дочок, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком яких зазначений ОСОБА_2 (а.с. 11-12).

Рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 20 лютого 2020 року визначено ОСОБА_1 способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дочками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щотижня, з понеділка по п`ятницю, після закінчення занять в школі до 19 год. Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні дочок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та визначено попереджати про можливість та причини зміни у визначеному порядку зустрічей (а.с.10).

На підтвердження вимог заяви, заявником додано копію ухвали Нововолинського міського суду від 27 лютого 2020 року про зобов`язання посадових осіб Нововолинського ВП внести до ЄРДР відомості про вчинення ОСОБА_2 кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 163, ч. 1 ст. 182, ч. 1 ст. 186 КК України на підставі заяви ОСОБА_1 від 18 лютого 2020 року у відповідності д вимог ст. 214 КПК України. Також надано копії витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001272 від 11 листопада 2019 року по факту спричинення тілесних ушкоджень, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 125 КК України та № 0000021 від 27 лютого 2020 року за фактом незаконного перегляду смс-повідомлень, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст. 163 КК України. (а.с. 9,14).

Однак до матеріалів справи не додано підтвердження притягнення ОСОБА_2 до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення неправомірних дій, домашнього насильства, відносно заявника. Кінцевого процесуального рішення по зареєстрованих фактах винесено не було, адже особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено судом.

У відповідності до п.3, п.6, п.7, п.8, ч.1ст.1Закону України« Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. п. 5, 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

При вирішенні питання щодо домашнього насильства та протидії останньому, суд повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

За п. 9 частини 1ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження заявника про те, що ОСОБА_2 чинить домашнє насильство щодо неї суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не підтверджуються в достатній мірі матеріалами справи.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що ОСОБА_2 переслідує колишню співмешканку, спілкується з нею, веде листування, телефонні переговори, будь-яким іншим способом намагається контактувати з заявницею, а форма такого спілкування є такою, що завдає заявниці психологічного тиску та страждань.

При цьому, суду не надано жодних доказів, щодо внесення зазначених випадків до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі та притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ознаками статті 173, ст. 173-2 КУпАП.

Окрім того, суд прийшов висновку, що заявником не обґрунтовані ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно ОСОБА_2 обмежувального припису і його строку.

Не надано доказів і для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою та настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

Окрім цього судом не встановлено стверджуваних заявником обставин, що ОСОБА_2 перманентно продовжує вчиняти щодо заявника домашнє насильство.

Станом на день розгляду справи в поведінці ОСОБА_2 не вбачається намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для заявника чи оточуючих. Не встановлено і вірогідності продовження дій, які б призвели до настання тяжких або особливо тяжких наслідків.

За таких обставин, суд оцінюючи інтереси учасників справи, враховуючи суспільні інтереси, дійшов висновку, що аргументи заявника не є достатніми для виправдання втручання у приватне життя ОСОБА_2 , а тому слід відмовити у видачі обмежувального заходу.

Керуючись ст. ст. 350-5, 350-6 ЦПК України, на підставі ст.ст. 1, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відмовити.

Згідно підп. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Нєвєров