У Х В А Л А

17 червня 2020 року

м. Київ

справа №333/5322/15-ц

провадження № 61-3597ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечним кредит, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інноваційний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: приватні нотаріуси Біла Тетяна Сергіївна , Кирик Ольга Анатоліївна про визнання недійсним договору про іпотечний кредит, іпотечного договору, частково недійсним договору про відступлення права вимоги в частині, що не набрало законної сили,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за іпотечним кредитом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 1 026 971,19 грн.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання недійсним договору про іпотечний кредит, іпотечного договору, частково недійсним договору про відступлення права вимоги.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір про іпотечний кредит від 23 травня 2007 року №94-07 квф та іпотечний договір від 23 травня 2007 року №582-07 інф, визнано недійсними. Визнано недійсним договір відступлення права вимоги в частині відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит від 23 травня 2007 року №94-07 квф. Скасовано заборону відчуження з іпотечного майна та обтяження за типом «іпотека».

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2016 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. Стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість за іпотечним кредитом у розмірі 1 026 971,19 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року скасовано в частині вирішення первісного позову ТОВ «Кредитні ініціативи» та в цій частині передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд. Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 залишено без змін.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за договором про іпотечний кредит у розмірі 44433,66 дол. США. У задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи до ОСОБА_2 відмовлено.

22 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року, в якій просить оскаржувану постанову скасувати повністю і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи».

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків, який було продовжено ухвалою від 22 травня 2020 року а саме: для надання виправленої касаційної скарги з зазначенням підстав касаційного оскарження, їх обґрунтування та оригіналу платіжного документу про сплату судового збору.

У червні 2020 року від ОСОБА_1 надійшла виправлена касаційна скарга з зазначенням підстав для касаційного оскарження.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підстави касаційного оскарження.

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на те, що:

1. суд апеляційної інстанції застосував норму права без врахування висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 27 березня 2019 року у справі №334/1746/15-ц щодо дослідження достовірності розрахунку боргу станом на 09 липня 2015 року (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

2. суд апеляційної інстанції застосував норму права без врахування висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 15 березня 2018 року у справі №212/1106/16-ц та від 28 лютого 2018 року у справі №725/6810/14-ц, а саме щодо застосування статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» під час дослідження обставин справи (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

3. суд апеляційної інстанції застосував норму права без врахування висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 14 лютого 2018 року у справі №564/2199/15-ц, а саме щодо застосування статті 611 ЦК України (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

4. суд апеляційної інстанції застосував норму права без врахування висновку Верховного Суду, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, а саме щодо застосування частини другої статті 1050 ЦК України та частини другої статті 625 ЦК України (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

5. суд апеляційної інстанції застосував норму права без врахування висновку Верховного Суду, викладеного в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №546/5199/15-ц та у постанові від 06 лютого 2018 року у справі №752/7453/13-ц щодо наслідків направлення кредитором боржнику письмового повідомлення про дострокове повернення заборгованості (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

6. суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, а саме: докази надання кредиту - первинні бухгалтерські документи, докази щодо погашення кредиту, докази, які б підтверджували право вимоги та набуття права статусу кредитора за договором про іпотечний кредит, документи, витребувані ухвалами Комунарського районного суду від 20 листопада 2015 року та від 24 травня 2016 року, висновок почеркознавчої експертизи, розрахунок заборгованості (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України);

7. суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про витребування та дослідження доказів для встановлення обставин, що мають значення для вирішення справи: оригіналу договору про відступлення права вимоги, розрахунку заборгованості з моменту укладення договору до моменту звернення з позовом до суду (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України);

8. суд апеляційної інстанції встановив обставини справи на підставі недопустимих доказів: копії витягу договору про відступлення права вимоги, яка підписана з боку ТОВ «Кредитні ініціативи неуповноваженою на це особою, додатку до договору про відступлення права вимоги та витягу з нього, які також не підписані однією зі сторін договору, розрахунку заборгованості ТОВ «Кредитні ініціативи», з якого не вбачається, яким саме чином та за який період обчислені кожна зі складових боргу станом на 09 липня 2015 року з урахуванням валюти кредитного зобов`язання, так як він не містить відомостей про надання кредиту та нібито наявних сплат з моменту підписання іпотечного договору та до набуття статусу нового кредитора на підставі договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

В ухвалі від 22 травня 2020 року Верховний Суд акцентував увагу скаржника та надав відповідне нормативно-правове обґрунтування стосовно того, що посилання скаржника на застосування судом апеляційної інстанції норм права всупереч висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 11 вересня 2013 року у справі №6-52цс13, не може бути підставою касаційного оскарження внаслідок наявності законодавчого обмеження щодо відповідності застосування судом апеляційної інстанції норм права лише правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Скаржник, подавши виправлену касаційну скаргу, не звернула увагу на вищевказане та повторно посилається на невідповідність застосування судом апеляційної інстанції норми права правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 11 вересня 2013 року у справі №6-52цс13.

За таких підстав суд касаційної інстанції вказане посилання в якості підстави касаційного оскарження судового рішення не приймає, оскільки в силу вимог закону застосування норм права судом апеляційної інстанції підлягає перевірці на відповідність висновкам лише Верховного Суду.

За таких підстав касаційна скарга ОСОБА_1 подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, та подана в строк, передбачений статтею 392 ЦПК України .

Скаржником сплачений судовий збір у розмірі 7308,00 грн судового збору та кошти зараховані до спеціалізованого фонду Державного бюджету України.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України, якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є обґрунтованою, він відкриває провадження, про що постановляє відповідну ухвалу.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Разом з касаційною скаргою ОСОБА_1 подала клопотання про зупинення виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року, в обґрунтування якого посилаєтеся на те, що існує реальна загроза звернення стягнення на предмет іпотеки, а у разі задоволення касаційної скарги виконання оскаржуваної постанови буде передчасним і порушить законні права, інтереси і погіршить майновий стан відповідача, а також виникнуть проблеми з повернення передчасно сплачених коштів. Крім того, посилається на підстави, які на думку скаржника свідчать про неправомірні вимоги кредитора-позивача та незаконність оскаржуваної постанови. Вищевикладене на думку ОСОБА_1 свідчить про об`єктивну необхідність зупинення виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Тлумачення частини восьмої статті 394 ЦПК України свідчить, що клопотання про зупинення виконання чи дії судового рішення має містити обґрунтування необхідності такого зупинення.

За правилами статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доводи клопотання щодо об`єктивності зупинення виконання оскаржуваної постанови не обґрунтовані належним чином доказами і зводяться фактично до формальної незгоди з оскаржуваним рішенням та небажання виконувати судове рішення, що не є безумовною підставою для зупинення виконання оскаржуваних рішень, а тому таке клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 394, 395 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року.

Витребувати з Комунарського районного суду м. Запоріжжя матеріали цивільної справи №333/5322/15-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечним кредит, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інноваційний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: приватні нотаріуси Біла Тетяна Сергіївна , Кирик Ольга Анатоліївна про визнання недійсним договору про іпотечний кредит, іпотечного договору, частково недійсним договору про відступлення права вимоги в частині, що не набрало законної сили.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів з моменту отримання ухвали суду.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик