Справа № 219/118/20
Провадження № 2/219/1212/2020
У Х В А Л А
Іменем України

26 червня 2020 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі
головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю: секретаря судового засідання Стрелкової О.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні суду цивільну справу

за позовом Військової частини НОМЕР_1
до відповідача - ОСОБА_2 ,
про відшкодування матеріальної шкоди,

установив:

Позивач - Військової частини НОМЕР_1 , звернувся до суду з позовною заявою до відповідача - ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), у якій просить стягнути з відповідача суму збитків державі в розмірі 35 318, 60 грн.
У підготовчому засіданні судом поставлено на обговорення питання щодо юрисдикції спору як пов`язаного зі завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби.
Представник позивача, думку якого підтримали відповідач та його представник, висловив думку, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, не заперечував щодо закриття провадження у справі.
За наслідками проведення підготовчого засідання суд дійшов висновку про таке.
Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК) у редакції, чинній на час розгляду справи передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини 1 ст. 19 ЦПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Згідно пункту 17 частини 1 ст. 4 КАС публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Частиною 4 ст. 5 КАС передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.
Як на підставу вимог позивач у позовні заяві посилався на те, що ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_2 м.Бахмут Донецької області на посаді командира 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону та на даний час звільнений з військової служби Збройних Сил України і на даний час звільнений.
На виконання вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 31 березня 2017 року № Д-322/1/4дск, наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 01 липня 2017 року № 176 (по стройовій частині) умовне найменування військової частини - польова пошта НОМЕР_2 змінено на військову частину НОМЕР_1 .
Позивач стверджує, що відповідно до результатів внутрішньо фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини - польова пошта НОМЕР_2 за період з 01 листопада 2015 року по 01 серпня 2016 року було виявлено переплати грошового забезпечення та підйомної допомоги у військовій частині - польова пошта НОМЕР_2 на загальну суму 2 382 233,93 грн. (грошове забезпечення - 1698203,92 грн., підйомна допомога - 1260,56 грн., податок з доходів фізичних осіб - 303906,99 грн., єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - 378862,46 грн). У військовій частини - польова пошта НОМЕР_2 залишок невідшкодованих переплати грошового забезпечення складає 1 142 787,20 грн. (з податком з доходів фізичних осіб та єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 1 599 902.08 грн).
У зв`язку з зазначеним позивач зазначає, що через безконтрольність за обліком особового складу з боку командира 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону капітана ОСОБА_2 у з в`язку з поданням ним даних щодо перебування військовослужбовців в зоні проведення антитерористичної операції суми переплат склали 10 215 ,15 грн.
Також службовим розслідуванням встановлено обставини та службових осіб, з боку яких було допущено переплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які вживали спиртні напої на території військової частини та відповідними командирами (начальниками) на порушення вимог наказів Міністра оборони України від 19 травня 2015 року № 222 "Про затвердження Інструкції з оформлення протоколів про військові адміністративні правопорушення та від 11 червня 2008 року № 260 Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил У країни та деяким іншим особам через неподання рапортів про позбавлення премії та зменшення розміру щомісячної додаткової грошової винагороди даним військовослужбовцям, що призвело до переплат грошового забезпечення, як зазначає позивач, саме з вини капітана ОСОБА_2 у зв`язку з не поданням рапорту командиру військової частини - польова пошта НОМЕР_2 для прийняття рішення встановлено переплат грошового забезпечення на суму 22 994,41 грн.
Підсумовуючи наведене позивач стверджує, що загальна сума збитку державі в особі військової частини НОМЕР_1 з вини ОСОБА_2 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24 червня 2019 року № 867 складає 35 318, 60 грн
Позивач зазначає, що підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, визначено Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР.
Згідно з пунктами 1-3 зазначеного Положення воно визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Отже, у цій справі позов пред`явлено військовою частиною до фізичної особи - військовослужбовця про стягнення майнової шкоди (збитків), завданої ним державі під час проходження військової, тобто публічної служби.
З огляду на вищезазначені вимоги закону вказаний спір про стягнення майнової шкоди, завданої військовослужбовцем державі під час проходження військової служби, підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби.
Аналогічну правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловила у постанові від 22 січня 2020 року у справі №813/1045/18, згідно якої у випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Оскільки у цій справі позов пред`явлено військовою частиною до фізичної особи - військовослужбовця про стягнення майнової шкоди, завданої ним під час проходження військової служби, спір з приводу відшкодування збитків, завданих особою державі під час проходження військової служби, є публічноправовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що провадженні у справі підлягає закриттю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 ст. 255 ЦПК.
Відповідно до ч.1 ст.256 ЦПК слід роз`яснити позивачеві, що розгляд справи, згідно положень ст.19, 26 КАС, віднесено до юрисдикції Львівського окружного адміністративного суду, оскільки місцем проживання відповідача є с.Бабкіно Симбірського району Львівської області.

Керуючись ст.142, 200, 255, 256,259-261 ЦПК, п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд

постановив:

Провадження у цивільній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до відповідача - ОСОБА_2 ,про відшкодування матеріальної шкоди, завданої державі в особі Військової частини НОМЕР_1 в сумі 35 318, 60 грн закрити.

Роз`яснити Військовій частині НОМЕР_1 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції Львівського окружного адміністративного суду.
Роз`яснити Військовій частині НОМЕР_1 право на звернення до суду з клопотанням про повернення з державного бюджету сплаченого судового збору у відповідності до положень п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки, визначені статтею 354 Цивільного процесуального кодексу України щодо апеляційного оскарження рішення продовжуються на строк дії такого карантину.
Повідомити учасників справи про можливість ознайомлення з ухвалою суду на веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/.
Повний текст ухвали виготовлений 01 липня 2020 року.

Головуючий суддя Т.В. Давидовська