Ухвала

06 липня2020 року

м. Київ

справа № 522/20819/18

провадження № 61-9070ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 05 травня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до філії «Інфоксводоканал» товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Усатівська сільська рада Біляївського району Одеської області, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про скасування заборгованості за договором № 15/4-у від 27 березня 2013 року про надання послуг центрального водопостачання та обслуговування мереж водопостачання в розмірі 23 669,53 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2020 року позов задоволено, скасовано заборгованість в розмірі 23 669,53 грн за договором про надання послуг центрального водопостачання та обслуговування мереж водопостачання, який укладений між

ОСОБА_1 та філією «Інфоксводоканал» ТОВ « Інфокс» № 15/4-у від 27 березня 2013 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 травня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси

від 16 січня 2020 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У червні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 05 травня 2020 року, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга подана на судове рішення прийняте 05 травня 2020 року, тобто під час запровадження карантину на території України, а тому згідно із пунктом 3 розділу ХІІ ЦПК України строк касаційного оскарження продовжено на строк дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби.

Заявник вважав, що апеляційним судом не застосовані норми матеріального права, які підлягали застосуванню та порушені норми процесуального права, зокрема порушено принцип змагальності сторін

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії», № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії»).

Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.

Позивачем заявлені вимоги про скасування заборгованості за договором про надання послуг центрального водопостачання та обслуговування мереж водопостачання в розмірі 23 669,53 грн.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено на рівні 2 102 грн.

Таким чином ціна позову у справі № 522/20819/18 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а сама справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга, належить до категорії малозначних в силу закону.

Заявник вважав, що його касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а крім того становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для особи, яка подає скаргу.

Натомість колегією суддів наявність випадків, передбачених підпунктами

а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не встановлено.

Сама по собі незгода заявника із оскаржуваним судовим рішенням, наданою апеляційним судом оцінкою доказам та встановленим обставинам не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судове рішення, ухвалене у малозначній справі; справу розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, колегією суддів не встановлено, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду

від 05 травня 2020 року в цивільній справі № 522/20819/18.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта