ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року

м. Харків

справа №628/1766/19

провадження № 22-ц/818/3182/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 16 вересня 2019 року у складі судді Литвинова А.В., -

в с т а н о в и в:

10.06.2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 76 825,76 грн., яка складається з: 58218.32 грн. - заборгованість за кредитом; 14472.88 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500.00 грн. штраф (фіксована частина); 3634.56 грн. - штраф (процентна складова)

Заочним рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 16 вересня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 76825,76 грн. та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 03 березня 2020 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення штрафних санкцій та пені та у задоволені позову в цій частині просить відмовити.

Зазначає, що Умови і правила надання банківських послуг, а також Тарифи Банку, які розміщені на офіційному веб-сайті Банку не є складовими частинами укладеного між сторонами договору, оскільки не підписані відповідачем.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що кредит відповідачем був отриманий у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку. Перед укладенням договору та видачею кредитної картки ОСОБА_1 підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, в якій сторони погодили всі істотні умови договору.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заочне рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 16 вересня 2019 оскаржується відповідачем лише в частині вимог про стягнення штрафних санкцій та пені.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1. ч. 4 ст. 367 ЦПК України в межах заявлених вимог позовної заяви та апеляційної скарги, а також на підставі доказів, що були предметом дослідження в суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено обставини, на які він посилався, оскільки ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувалися.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 березня 2017 року ОСОБА_1 власноруч було заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання к Умовам та Правилам надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк». З тексту даної анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 висловила свою згоду на те, що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно розрахунку, який надано позивачем, за вказаним кредитним договором станом на 01.05.2019 року у відповідача перед банком існує заборгованість в розмірі 76 825,76 грн., яка складається з: 58218.32 грн. - заборгованість за кредитом; 14472.88 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500.00 грн. штраф (фіксована частина); 3634.56 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статі 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2017 року ОСОБА_1 власноруч було заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання к Умовам та Правилам надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Позивач, на підтвердження своїх доводів про погодження відповідачем умов кредитного договору, до суду першої інстанції не надавав підписаних ОСОБА_1 Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою Кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

За таких обставин, доводи АТ КБ «ПриватБанк» про те, що сторони у потрібній формі досягли згоди щодо змісту договору про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, в тому числі досягли згоди щодо розміру процентів та неустойки, не приймаються колегією суддів, як такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Посилання позивача на те, що конкретні умови кредитування, в тому числі розмір процентів, визначаються Умовами та правилами надання банківських послуг, є безпідставними, оскільки зазначені Умови не містять підпису відповідача, доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме з цими Умовами ознайомився, погодився і мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, Банком не надано.

Саме така правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15; від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16; від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, де вказано про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, АТ КБ «ПриватБанк» посилається як на докази про справі на довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить особистий підпис відповідача, в довідці зазначено розмір процентної ставки, пені та штрафу за неналежне виконання умов кредитного договору, скриншоти з програмного комплексу, як докази встановлення кредитного ліміту та його зміни, отримання карток відповідачем, виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості.

З письмових пояснень представника позивача вбачається, що довідка про умови кредитування, яка начебто містить підпис від імені відповідача, виписка по картковому рахунку, розрахунок заборгованості та скриншоти з програмного комплексу Банку з фотографією відповідача з картою, подаються лише до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів не приймає зазначені докази по справі з огляду на таке.

Частинами другою, третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

За змістом пункту 6 частини другої статті 356, частини третьої статті 367 та пункту 1 частини першої статті 376 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

При цьому колегія суддів виходить з того, що позивач у справі є юридичною особою, яка, звертаючись до суду із вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором , має дані про обставини укладання кредитного договору. Довідка про умови кредитування, виписка по картковому рахунку, розрахунок заборгованості та скриншоти з програмного комплексу Банку з фотографією відповідача з картою знаходились у позивача. При цьому зазначені докази до суду першої інстанції не надавалися. Про наявність будь-яких перешкод у наданні суду першої інстанції вказаних доказів матеріали справи не містять. Крім того, колегія суддів зауважує, що про існування взагалі таких доказів вбачається лише з заяви представника позивача, оскільки надані копії документів поганої якості та є нечитабельними.

Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, та не надав до суду першої інстанції належних доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам та неустойки (штрафів), у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору.

Факт отримання кредиту та розмір заборгованості в сумі 58 218,32 грн відповідачем не оспорюється і рішення в цій частині не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення з відповідача пені за неналежне виконання умов кредитного договору колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

В позовній заяві АТ КБ ПриватБанк просив суд стягнути з відповідача неустойку лише у вигляді штрафів. Вимога щодо стягнення пені позивачем не заявлялася та судом першої інстанції не розглядалася.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач не повідомлялася судом про знаходження справи в провадженні суду та не викликалася у судові засідання., спростовуються матеріалами справи, оскільки учасники справи судом першої інстанції повідомлялися, у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України, про дату, час та місце розгляду справи належним чином, зокрема і відповідачу надсилалися: копія позовної заяви, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі та судові повістки за зареєстрованим місцем її проживання. Крім того, відповідач викликалася у суд через оголошення на офіційному веб-сайті суду першої інстанції (веб-портал Судова влада).

Даних, щодо зміни місця проживання відповідача матеріали справи не містять і таких доказів відповідачем не надано.

За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 та п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміни в частині стягнення процентів за користування кредитом та штрафів, а також розподілу судового збору.

Судові витрати розподіляються між сторонами за правилами 1, ч. 13 ст. 141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за подання до суду позову становить 1921 грн, та сума сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги становить 326,20 грн. (а.с. 1, 114).

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу частково і змінює рішення суду першої інстанції, то відповідно перерозподіляє судовий збір, сплачений сторонами та стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 1325,49 грн.., а також з позивача на користь відповідача - судовий збір у розмірі 225,08 грн. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд , --

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 16 вересня 2019 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором б/н від 02 березня 2017 року заборгованість за кредитом у розмірі 58 218 (п`ятдесят вісім тисяч двісті вісімнадцять) грн. 32 коп.

В частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом та штрафів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 1325 (одна тисяча триста двадцять п`ять) грн.. 49 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 225 (двісті двадцять п`ять) грн. 08 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова