Ухвала

Іменем України

30 червня 2020 року

м. Київ

справа № 801/8228/2012

провадження № 61-4434ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 лютого 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Пугачової Анастасії Володимирівни, заінтересована особа: АТ «Банк «Фінанси та Кредит»,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі зазначеною скаргою, в якій просила визнати неправомірною постанову про відкриття виконавчого провадження; зобов`язати державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Пугачову А. В. скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 28 листопада

2012 року, виданим 06 червня 2013 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від

12 лютого 2020 року, в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вказав, що строк пред`явлення виконавчого листа встановлюється з дня його повернення, а отже постанова державного виконавця винесена з урахуванням закону та у встановлені законодавством строки, а тому

в задоволенні скарги боржника у цій справі необхідно відмовити.

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 лютого 2020 року. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення скарги

в повному обсязі.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Згідно частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на Об червня 2013 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року в справі № 6-711цс15 зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 2677-VІ) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Згідно із частиною другою статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень -

з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення. Отже, за загальним правилом, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили. За пунктом 4 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2677-VІ, який набрав чинності з 09 березня 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі. Таким чином, поширення дії норм вказаного Закону на правовідносини щодо пред`явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа».

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно- правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня

2001 року у справі № З-рп/2001).

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону

№ 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний по суті висновок зроблений і в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61 -20552св 18).

Суди встановили, що виконавчий лист № 801/8228/2012 про стягнення

з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в солідарному порядку суму заборгованості по кредитному договору № 7-3450-077К від 11 липня 2007 року в сумі

726 283,92 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 700 грн та інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120 грн,

а всього суми коштів у розмірі 728 103,92 грн, виданий 06 червня 2013 року Бердянським районним судом Запорізької області.

Зазначений виконавчий лист неодноразово повертався Банку, зокрема в останнє 13 листопада 2017 року та 02 січня 2019 року на підставі пункту 6 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з неможливістю виконати рішення.

За таких обстави суди зробили висновок, що станом на час прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим документом, строк пред`явлення його до примусового виконання після переривання з дня його поверненняне сплинув, а тому оскаржена постанова державного виконавця винесена відповідно до закону.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У частині четвертій статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE

v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 лютого 2020 рокуу справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Пугачової Анастасії Володимирівни, заінтересована особа: АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат