Справа № 588/1690/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2020 року м.Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Линник О.С., з участю секретаря судових засідань Семенішина С.С., з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Тростянецька міська рада Сумської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним позовом, який мотивувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Тростянецької міської ради за №78 від 19.02.2016 їй надано право на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, споруд і будівель за адресою АДРЕСА_2 .

Позивач вважає, що її сусіди ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 самовільно зайняли (захватили) частину земельної ділянки, яка відноситься до її господарства, встановили паркани, чим порушує її права. ОСОБА_3 . Відповідач захватила частину земельної ділянки з відступом межі приблизно на 5 метрів від її межі. ОСОБА_4 захватив частину земельної ділянки із відступом межі 3 метри, а ОСОБА_6 з відступом межі на 3-5 метрів.

Із вирішення цього питання вона зверталася до відповідачів, але у добровільному порядку вони не бажають вирішити дане питання. Також вона зверталася до Головного управління Держгеокадастру в Сумській області, на що отримала відповідь про те, що встановити факт самовільного зайняття можливо лише за умови винесення меж земельних ділянок у натурі на підставі проведення земельно-кадастрових робіт.

Крім того, позивачка зверталася зі скаргою і до управління ДАБІ у Сумській області, на що отримала відповідь про те, що вирішення питання земельного законодавства не входить до компетенції архітектурно-будівельного контролю. Зверталася і до державної інспекції сільського господарства в Сумській області, на що отримала відповідь про те, що використанню земельної ділянки з метою обслуговування її власної будівлі нічого не заважає.

На її усні вимоги виправити порушення відповідачі не реагують, створили такі умови, які завдають найбільше незручностей.

За указаних обставин, посилаючись на норми ст.ст.103,152 ЗК України, ст.376 ЦК України, позивач просить у судовому порядку зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні земельної ділянки по АДРЕСА_3 , шляхом перенесення самочинно збудованих парканів і приведення їх до відповідності рішення встановлених і закріплених межових знаків та стягнути з відповідачів судові витрати.

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_3 указала, що заявлені до неї вимоги не визнає у повному обсязі. заперечення відповідачки обґрунтовані тим, що земельна ділянка по АДРЕСА_4 належить їй на праві приватної власності, відповідно до державного акта про право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Тростянецької міської Ради народних депутаті від 24.11.1999 року №493. Землю передано для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №801. Землю вона використовує за цільовим призначенням. Вважає, що саме позивач захватила частину земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, яка належить їй на праві власності, на якій збудувала господарчу споруду без будь-яких погоджень із нею. Саме позивач, всупереч принципу добросусідства постійно вчиняє сварки, ображає її та членів її сім`ї, виливає на її город всілякі невідомі розчини, чим порушила родючість земельної ділянки цільове призначення якої - ведення особистого селянського господарства. Компетентні органи України та місцевого самоврядування неодноразово виїздили та проводили перевірки. Жодних порушень з її боку встановлено не було (а.с.35 Том 1).

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_4 указав, що заявлений до нього позов не визнає, вважає, що обставини викладені позивачкою не відповідають дійсності та жодним чином не підтверджуються доказами. Свою позицію відповідач обґрунтовував тим, що він не займав (не захвачував) будь-якої частини земельної ділянки, яка б відносилася до господарства позивачки по АДРЕСА_2 , у т.ч. не захвачував земельну ділянку із відступом 3 метри. Він не встановлював паркани, не порушував права позивачки. за вирішенням цього питання позивачка до нього не зверталася. Загальна довжина межі між його земельною ділянкою та земельною ділянкою позивачки складає 20 метрів, тому скільки він «захватив» вільної площі ділянки позивачка не указала. Відстань між його гаражем та межею, що розділяє їхні із позивачкою земельні ділянки складає мінімум 1 метр (а від стіни прибудови до його будинку до межі 6,20 метри). Відстань від цієї ж межі до будинку позивачки складає 1,7 метри. Якщо б він «захватив» 3 метри землі у позивачки, як вона стверджує, то повинен був встановити паркан десь посеред прибудови «а» до її жилого будинку, тобто всередині будинку, що неможливо. Паркан, який стоїть на межі їхніх суміжних земельних ділянок нікуди , у т.ч. у сторону будинку позивачки не переносився із часу побудови будинків. Скарги позивачки на нібито недотримання меж суміжного землекористування з його боку та із боку співвідповідачів неодноразово були предметом розгляду земельною погоджувальною комісією Тростянецької міської ради. Члени комісії виїздили на місце, порушень прав позивачки не було встановлено. також позивачка скаржилася до Сумської обласної ради, її претензії були предметом розгляду Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області і не були задоволені (а.с.81-83 Том 1).

Третя особа на стороні відповідачів Тростянецька міська рада Сумської області у своїх поясненнях на позов указала, що заявлені позивачкою вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Посилаючись на ст.14 Конституції України, ч.1 ст.3, ст.ст.42,78,81,125 ЗК України,ст.328 ЦК України, міська рада указала, що станом на сьогодні право власності на вказану земельну ділянку у реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано, як і право користування цією земельною ділянкою, тому у позивача немає законних підстав вимагати у відповідачів усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та вчиняти жодних дій без погодження із іншим співвласником ОСОБА_7 (а.с.213-215 Том 1).

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, надали пояснення аналогічні обставинам, викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову заперечила, пославшись на підстави, викладені нею у відзиві на позов.

Представник відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти позову, підтримав обставини, викладені у відзиві його довірителем.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просив розглядати справу у його відсутність, вважає заявлений позов необґрунтованим (а.с.213-215 Том 1).

Ураховуючи заяву представника відповідача суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність представника третьої особи, на підставі наявних доказів у справі.

Суд, заслухавши сторони, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів.

Так, судом установлено, що рішенням виконкому Тростянецької міської Ради народних депутатів за №114 від 18.05.1988 під будівництво 2-х квартирного жилого будинку заводу "Мінвод" було виділено земельну ділянку площею 800 кв.м (а.с.7 Том 1).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.05.1997 ОСОБА_9 та ОСОБА_7 є співвласниками у рівних долях квартири АДРЕСА_1 (а.с.10-11 Том 1).

Рішенням Тростянецької міської ради за №519 від 31.08.2010 впорядковано нумерацію по АДРЕСА_2 , шляхом присвоєння АДРЕСА_2 а квартирі АДРЕСА_5 з наданням їй статусу житлового будинку (а.с.6 Том 1).

Рішенням Тростянецької міської ради за №78 від 19.02.2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було надано право на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства площею 577 кв.м (1/2) по АДРЕСА_2 (а.с.9,40 Том 1).

29.08.2017 ОСОБА_7 належну йому 1/2 частку у квартирі АДРЕСА_6 подарував ОСОБА_1 (а.с.63 Том 1).

Отже, власником усієї квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_1 .

Як слідує із плану земельної ділянки по АДРЕСА_2 , площа земельної ділянки під будинком станом на 31.03.1993 р. складала 577 кв.м, із яких 191 кв.м. під забудовою, 386 кв.м. під двором. В подальшому, 17.07.2003 року були внесені зміни, де зазначено про здійснення побудов тамбура, сарая, огородження, у зв`язку із чим внесені зміни до генерального плану складають 555 кв.м, із яких 237 кв.м. під забудовою, 318 кв.м. під двором. (а.с.12 Том 1, матеріали інвентарної справи).

Власницею домогосподарства по АДРЕСА_4 , земельна ділянка якого межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 , є ОСОБА_10 .

Право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку по АДРЕСА_4 підтверджено Державним актом серії СМ №002925, відповідно до якого земельній ділянці площею 0,1000 га (в тому числі 0,0406 га сільськогосподарські угіддя, 0,0594 га забудовані землі) присвоєно кадастровий номер :00:011:0346, земельній ділянці площею 0,0140 га (сільськогосподарські угіддя) кадастровий номер :00:011:0347 (а.с.45 Том 1).

На земельну ділянку ОСОБА_3 мається технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовлена 28.11.2017 на підставі указаного Державного акту (а.с.98-101 Том 1).

Позивач вважає, що ОСОБА_3 «захватила» частину земельної ділянки з відступом межі приблизно на 5 метрів від її межі.

Як убачається із генерального плану від 08.02.1973 за адресою АДРЕСА_4 загальна площа земельної ділянки складала 910 кв.м. (а.с.13 Том 1).

19.11.1997, за участю представника Тростянецького заводу мінвод ОСОБА_11 , було погоджено та закріплено межі земельної ділянки по АДРЕСА_4 , на межі мався дерев`яний паркан, металева сітка, про що складено відповідний акт (а.с.36 Том 1).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 із приводу погодження та закріплення меж земельної ділянки по АДРЕСА_4 , за наслідками якого був складений акт, нічого пояснити не зміг, оскільки не пам`ятає тих подій.

Про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою із боку відповідачки ОСОБА_3 , позивача неодноразово зверталася до різних інстанцій, про що надала відповідні докази.

Державна інспекція сільського господарства в Сумській області за результатами перевірки встановила, що земельна ділянка гр. ОСОБА_3 огороджена дерев`яним парканом та межує із земельною ділянкою гр. ОСОБА_1 , на якій розташована господарська будівля на відстані одного метра від паркану. Використанню земельної ділянки з метою обслуговування власної будівлі гр. ОСОБА_1 нічого не заважає. Факту самовільного зайняття ОСОБА_3 частини земельної ділянки гр. ОСОБА_1 , не виявлено, так як межі земельної ділянки відповідають державному акту (а.с.16 Том 1).

Порушень вимог земельного законодавства України при використанні земельної ділянки ОСОБА_3 також не було установлено під час перевірки Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру, про що складено акт перевірки дотримання вимог законодавства за об`єктом- земельної ділянки від 06.12.2017 за №1095-ДК/1061АП/09/01-17 (а.с.114 ,132-134 Том 1).

Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Сумській області установлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_4 використовується за цільовим призначенням (а.с.115 Том 1).

Крім того, із приводу усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позивачка раніше зверталася із позовною вимогою до ОСОБА_3 . У задоволенні указаної вимоги було відмовлено рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 30.01.2019 (а.с.221-225 Том 2).

Постановою Сумського апеляційного суду від 17.04.2019 рішення суду від 30.01.2019 було залишено без змін (а.с.226-229 Том 2).

Указаними рішеннями установлено, що ОСОБА_1 при набутті права власності на квартиру, питання про виділ земельної ділянки у встановленому законом порядку не вирішувала, тому права власності на землю не набула. Напроти, відповідач ОСОБА_3 на час звернення до суду із позовом ОСОБА_1 були належно оформлені документи на суміжну земельну ділянку. Оскільки у ОСОБА_1 не оформлено належним чином право користування земельною ділянкою, розташованою під частиною будинку за адресою: АДРЕСА_2 , у якій розміщено приміщення її квартири, а тому остання не довела про порушення її права землекористувача з боку суміжного землевласника ОСОБА_3 , яка набула права власності на свою земельну ділянку у встановленому законом порядку.

Згідно ч.ч.4,5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже, ураховуючи указані рішення, якими не установлено порушення права позивачки з боку суміжного землевласника ОСОБА_3 , суд не встановлює ті обставини, які вже були установлені вищевказаними рішеннями.

ОСОБА_4 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_7 . Іншими співвласниками цієї квартири були його батько ОСОБА_12 та матір ОСОБА_13 , які на цей час померли, але спадщина після їх смерті ще не оформлена (а.с.42 Том 1).

Земельна ділянка площею 329 кв.м. під квартирою АДРЕСА_7 , у рішенням виконкому Тростянецької міської ради за №7 від 17.01.2001 була надана у постійне користування ОСОБА_12 (батьку відповідача ОСОБА_4 (а.с.41, 96 Том 1).

Ця земельна ділянка, як і земельна ділянка, якою користується позивачка належить до комунальної власності, тобто перебуває у власності Тростянецької міської об`єднаної територіальної громади у особі Тростянецької міської ради.

Загальна довжина межі між земельною ділянкою ОСОБА_4 та земельною ділянкою позивачки складає 20 метрів. Відстань між гаражем ОСОБА_4 та межею, що розділяє їхні із позивачкою земельні ділянки складає мінімум 1 метр (а від стіни прибудови до його будинку до межі 6,20 метри). Відстань від цієї ж межі до будинку позивачки складає 1,7 метри. Паркан, який стоїть на межі їхніх суміжних земельних ділянок нікуди , у т.ч. у сторону будинку позивачки не переносився із часу побудови будинків.

Указане свідчить про те, що нічого не заважає позивачці користуватися своєю земельною ділянкою.

Також установлено, що позивачка вже зверталася із позовом до ОСОБА_4 із вимогою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, у якому просила зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_2 шляхом знесення самочинно збудованого гаражу та прибрати паркан на усій довжині межі з її земельною ділянкою, а також прибрати два фруктових дерева (яблуні) та виноград.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26.12.2019 у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 було відмовлено. Підставою для відмови стало те, що позивачкою не було надано належних, допустимих, переконливих доказів, які б підтверджували порушення її прав. Судом не установлено перешкод у користуванні земельною ділянкою (а.с.87-92 Том 3).

Указане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили 29.01.2020.

Отже, відповідно до ст.82 ЦПК України, суд не встановлює обставин, які вже були установлені рішенням суду від 26.12.2019.

Крім того, установлено, що питання недотримання меж суміжного землекористування із боку ОСОБА_4 та із боку співвідповідачів неодноразово були предметом розгляду різними інстанціями, у т.ч. Головним управлінням національної поліції у Сумській області, Сумською обласною державною адміністрацією, Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області, а також земельною погоджувальною комісією Тростянецької міської ради. Члени комісії виїздили на місце, порушень прав позивачки не було встановлено. Також позивачка скаржилася до Сумської обласної ради, її претензії були предметом розгляду Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області і не були задоволені (а.с.145-149,198 Том 1).

За висновком експерта №6 від 14.05.2019 судом установлено, що фактична площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_8 , де мешкає ОСОБА_4 , складає 332 кв.м., що на 3 кв.м. (332-339) більш ніж надано у постійне користування, відповідно до рішення №7 від 17.01.2001. Фактична площа земельної ділянки по АДРЕСА_4 , на підставі наданих матеріалів кадастрового знімання земельних ділянок станом на 26.04.2019, розроблений Приватним підприємством «СУМИСПЕЦЗЕМ» складає 1167 кв.м., що на 27 кв.м. (1167-1140=27) більше площа, ніж у зазначених у технічній документації із землеустрою на цю ділянку (кадастровий номер :00:011:0346, :00:011:0347. Указане підтверджується схемами, доданими до висновку експерта та фотокартками (а.с.135-155 Том 2).

Зі вказаного висновку вбачається, що контури земельної ділянки, належної ОСОБА_3 , які фактично найбільше виходять за межі її ділянки, визначеної технічною документацією, не межують із земельною ділянкою позивачки ( а.с.144 т.2). Накладення меж земельної ділянки, належної ОСОБА_3 , та земельної ділянки, на якій розташований гараж ОСОБА_1 становить 1,6 м.кв. (а.с.145).

Щодо встановлення експертним висновком збільшення площі земельної ділянки ОСОБА_4 на 3 кв. м. висновком не встановлено за рахунок чиєї саме земельної ділянки відбулось збільшення земельної площі, якою користується відповідач.

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_14 роз`яснив яким чином він здійснював проведення експертизи, фактично визначав площу порівнюючи цифрові дані, що містяться у документації Приватним підприємством «СУМИСПЕЦЗЕМ» та технічною документацією по АДРЕСА_4 , а також із фактичними даними на місці.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 показали, що забор, улаштований між суміжними землекористувачами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 знаходиться на тому ж самому місці, що і був установлений раніше, лише був змінений матеріал із дерев`яного на металевий профіль. Забору, який був розташований між земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зараз немає, по межі стоють сарай ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч.3 ст.152 ЗК України).

Отже, суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідженими доказами у справі установлено, що на час погодження та закріплення меж земельної ділянки ОСОБА_3 у натурі та виготовлення нею державного акту, межі цієї земельної ділянки, яка на даний час межує із земельною ділянкою, якою користується позивачка, були погоджені, а отже, порушення прав позивачки відповідачкою ОСОБА_3 не установлено. Позивач не довела суду, що побудований нею сарай, який розташований на межі земельних ділянок позивача та відповідача ОСОБА_3 не є самочинним будівництвом.

Також, належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_4 якимось чином перешкоджає позивачці у користуванні земельною ділянкою позивачкою не надано та судом таких обставин не установлено.

Будь-яких належних і допустимих доказів того, що відповідачами були самочинно збудовані паркани, які перенесені на земельну ділянку ОСОБА_1 , позивачем надано суду не було.

Таким чином, аналізуючи наведені докази та даючи їм оцінку, з урахуванням фактичних обставин справи, виходячи із принципів розумності, справедливості, виваженості, пропорційності, розумного балансу інтересів сторін, суд не знаходить законних підстав для задоволення позову.

Отже, у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачкою судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10-13,81,141,259,264,265,354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Тростянецька міська рада Сумської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 02.07.2020.

Суддя О.С.Линник