РІШЕННЯ

Іменем України

02.07.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

при секретарі Левицькому М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Львівська міська рада , П"ята Львівська державна нотаріальна контора та приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Настасяк О.В. про встановлення факту перебування позивача на утриманні потерлого спадкодавця та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, який вподальшому уточнив та просить встановити факт його перебування на утриманні померлої ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 не менше одного року до її смерті ; визнати, що частка померлої у праві власності на квартиру загальною площею 34,8 кв.м., житловою площею 19,9 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 становила 1/3 її частину та визнати за ним, позивачем, в порядку спадкування за законом вказану частку.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог покликається на те, що з часу свого народження він проживає у спірній квартирі АДРЕСА_2 , котра також являється зареєстрованим його місцем проживання.

Указана квартира була приватизована у 1996 року та належить на праві спільної сумісної власності йому, позивачу, відповідачу та спадкодавцю ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 23.08.1996, копія якого долучена до справи.

Домовленості щодо виділу часток та порядку користування квартирою між ними, як співвласниками, не було.

Отже, на даний час єдиними співвласниками згаданої квартири є він, позивач, ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 , які володіють рівними частинами квартири, а спірною є спадкова частка у розмірі 1/3 частини квартири, що залишилась після смерті ОСОБА_3 .

Колишній її співвласник ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть від 06.01,1997.

При цьому відповідачка по справі є матір`ю його, позивача, яка не визнає його права на спадкування, та особисто претендує на спадкову частку після смерті тітки ОСОБА_3 , оскільки спадкова справа за № 62952282 (10/2018) була заведена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Настасяком О.В. за заявою відповідачки від 06.09.2018, що підтверджується наявним у справі Витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі.

Вказує, що до смерті ОСОБА_3 він перебував на її утриманні, оскільки остання була одинокою жінкою, а він неповнолітнім, проживав за місцем відкриття спадщини, не відмовлявся від неї, вступив у фактичне володіння та користування спадковим майном, здійснюючи оплату комунальних платежів на утримання спадкового майна.

Із цим підстав просить позов задовольнити.

У судове засіданнія позивач та його представник не прибули, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Уточнені позовні вимоги підтримує, просить їй задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибула, подала заяву про визнання позову.

Представник третьої особи - Львівської міської ради в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник П"ятої Львівської державної нотаріальної контори та приватний нотаріус Львівського міського нотаріального кругу Настасяк О.В. в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоч належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за їх відсутності суду не надали.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_2 була приватизована у 1996 року та належить на праві спільної сумісної власності позивачу, відповідачу та спадкодавцю ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 23.08.1996, копія якого долучена до справи.

Домовленості щодо виділу часток та порядку користування квартирою між ними, як співвласниками, не було.

Як вбачається зі свідоцтва про народження та архівних довідок, померла ОСОБА_3 являється рідною сестрою ОСОБА_4 , яка була матір`ю бабусі позивача ОСОБА_5 . Вона постійно проживала та була зареєстрована у спірній квартирі до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто, спадкодавець ОСОБА_3 являлась рідною тіткою бабусі позивача ОСОБА_6 , не одружена, дітей не мала. Єдиними найближчими її родичами являлась бабця та позивач, оскільки до своєї смерті ОСОБА_3 проживала разом із позивачем, піклувалась про нього, утримувала, у зв"язку із непрацездатністю в силу неповноліття, ставилась до нього як до рідного онука, витрачаючи свої кошти на одяг, подарунки та іграшки.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно вимог ст. 392 ЦК України, особа може подати до суду позов про визнання за нею права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, чи за відсутності документа, який засвідчує це право. В даному випадку спадкове право позивача не визнається та оспорюється відповідачкою, що підтверджується зверненням нею до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті померлої одинокої тітки.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права па спадщину.

Пунктом 2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду із вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та або за наявності і інших спадкоємців і спору між ними.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ет. 1297 ЦК України).

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР від 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються Кодексом УРСР.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном,

В силу статті 531 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), котрий діяв на час відкриття спадщини, до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Згідно п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року зазначено, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним не менше одного року .

У відповідності до вимог статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни, це особи, які досягли встановленого законом віку, або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до нього закону.

Оскільки позивач як малолітня і непрацездатна особа, що перебувала на утриманні померлої більше трьох років до її смерті, відповідно до ст. 531 ЦК УРСР, спадщину прийняв в силу приписів ст.ст. 548. 549 ЦК УРСР, тобто спадщина належить позивачу від моменту її прийняття в силу неповноліття.

Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Таким чином, позивач прийняв спадщину у виді 1/3 частини спірної квартири, як непрацездатний на той час утриманець померлої тітки ОСОБА_3 в порядку ст. 531 ЦК УРСР, вступивши у фактичне володіння та користування спадковим майном, оскільки будучи неповнолітнім продовжував там проживати та користуватись квартирою на момент відкриття спадщини і до цього часу.

Зважаючи на те, що, після смерті ОСОБА_3 заповіту не залишено, за прийняттям спадщини на належну їй ідеальну частку 1/3 квартири звернулась лише відповідачка, при цьому без законних на те правових підстав, то, позивач, як особа, що перебувала на утриманні померлої не менше трьох років до її смерті, прийняв її фактично, в порядку ст. 549 ЦК УРСР, так як на момент відкриття спадщини , будучи неповнолітнім він фактично вступив у володіння спадковим майном та залишився проживати у спадковому майні до цього часу.

Що стосується вимоги розміру частки спадкодавця у праві спільної сумісної

власності на спірну квартиру, суд зазначає наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах..

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Зі змісту ст. 370 ЦК України, вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Статтею 328 ЦК України, передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 ЦК України, визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому, частиною 1 статті 355 ЦК України, передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Разом із тим, відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Крім того, згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України, передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом.

Згідно з ч.1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах,

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пунктом 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Згідно пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на маймо учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відтак, у зв`язку зі смертю спадкодавця як одного зі співвласників квартири, позивач не може реалізувати своє право на прийняття спадщини за законом через те, що нотаріус відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності без виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Після смерті одного із співвласників частка у праві спільної сумісної власності належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених доводів, та з урахуванням того, що іншим чином, окрім звернення до суду, захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на невизначену частку померлої співвласника позивачу неможливо, а також з метою забезпечення належної реалізації права власності позивача як співвласника у спільному сумісному майні, позовні вимоги слід задовольнити.

Судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 3,10 , 12, 81,141, 258,259, 263-265, 352, 354, ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задоволити.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утриманні померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 не менше одного року до її смерті.

Визначити, що частка померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 , становила 1/3 ( одну третю) її частину.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 ( одну третю) частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 34, 8 кв.м., житловою площею 19,9 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з часу його проголошення до Львівського апеляційного суду через суд, що ухвалив рішення.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Третя особа: Львівська міська ради, юридична адреса: м. Львів, пл. Ринок, 1;

Третя особа: П"ята Львівська державна нотаріальна контора: м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 69

Третя особа: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Настасяк Олена Віталіївна, юридична особа: м. Львів, вул. Туган - Барановського, 5/5б.

Суддя В. Кузь