Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.07.2020 Справа №607/26894/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливка Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Хамелко О.Ю.,

позивачки - ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 пред`явила до суду позов до відповідача ОСОБА_2 , у якому просить стягнути із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона ( ОСОБА_1 ) з 07 червня 2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від19 квітня 2017 року шлюб між ними розірвано. Вказує, що після розірвання шлюбу їх неповнолітній син ОСОБА_3 залишився проживати разом із нею та перебуває на її утриманні. На даний час, ОСОБА_3 є курсантом Морехідного коледжу технічного флоту Національного університету «Одеська морська академія». Однак, відповідач, ухиляється від надання матеріальної допомоги сину, а самостійно вона не взмозі належним чином забезпечувати сина усім необхідним. При цьому зазначає, що відповідач є фінансово забезпеченим, оскільки здійснює підприємницьку діяльність, зокрема надає послуги пасажирських перевезень на власному автобусі. Вважає, що за вказаних обставин, з відповідача слід стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень, щомісячно.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2019 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

22 січня 2020 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позов, у якому вказує, що викладені позивачкою у позові аргументи не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема відповідач заперечує твердження позивачки про ухилення від надання неповнолітньому сину матеріальної допомоги, оскільки у січні 2018 року він оформив на ім`я сина платіжну банківську картку «Юніор» « ПриватБанк », на яку здійснював перекази грошових коштів, а також оплачував послуги мобільного оператора, якими користується син. Крім цього, частину коштів на утримання сина він перераховував на карткові рахунки позивачки ОСОБА_1 та її матері ОСОБА_6 . Також грошові кошти на картковий рахунок ОСОБА_3 перераховувалися його матір`ю - ОСОБА_7 . Разом із цим зазначає, що після розірвання шлюбу, позивачка обмежила йому можливість брати участь у вихованні та спілкуванні з сином. Крім цього, зазначає, що неправдивими є твердження позивачки про отримання ним доходів від здійснення підприємницької діяльності, оскільки з 26 січня 2015 року він зупинив здійснення підприємницької діяльності, а станом на січень 2020 року він перебуває у постійному пошуку роботи, та незважаючи на це не перестає надавати синові матеріальну допомогу за рахунок своїх заощаджень. Вказує, що незважаючи на обставини та наявність судового рішення, він завжди буде піклуватися про свого сина ОСОБА_3 . За вказаних обставин просив задоволити позов частково та стягувати із нього на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі мінімального гарантованого розміру аліментів для дітей від 6 до 18 років.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, з підстав, викладених у позові.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково та просив стягувати із нього аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 2500 гривень щомісячно.

Судом установлено:

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 07 червня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2017 року.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 18 червня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №1244 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України.

Неповнолітній ОСОБА_3 з 04 липня 2018 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи та витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №5115-1, сформованого 02 серпня 2018 року Приморським районним відділом у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

Власником квартири АДРЕСА_1 є позивачка ОСОБА_1 , що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний №121446557, сформованим 20 квітня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Ярош О.М.

Як убачається із Договору про надання освітніх послуг за денною формою навчання, укладеного між Національним університетом «Одеська морська академія» (Морехідний коледж технічного флоту НУ «ОМА») та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 зараховано до Морехідного коледжу технічного флоту НУ «ОМА» денної форми навчання терміном навчання 4 роки з 2019 року по 2023 рік за спеціальністю 271, спеціалізація «Навігація і Управління морськими суднами», з оплатою 74000 гривень за весь термін навчання, зокрема за кожен курс навчання по 18500 гривень.

Судом установлено, що на даний час, неповнолітній син сторін ОСОБА_3 є студентом Морехідного коледжу технічного флоту Національного університету «Одеська морська академія».

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 припинив здійснення підприємницької діяльності, згідно запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності від 26 січня 2015 року, номер запису 4013811.

Також, відповідачем ОСОБА_2 надано суду копії дублікатів квитанцій, з яких убачається, що відповідач, з 2018 року по 2020 рік регулярно здійснював перекази грошових коштів на рахунок сина ОСОБА_3 .

Витрати зі сплати за перший рік навчання сина в розмірі 18500 гривень, позивач та відповідачки понесли порівну.

Зазначені обставини спростовують доводи позивачки про те, що відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги сину.

Станом на день розгляду справи ні позивачем, ні відповідачем не надано суду доказів щодо розміру їх доходів.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітнього сина сторін на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги те, що обов`язок щодо утримання дітей покладається рівною мірою на обох батьків, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягувати аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи із 18 листопада 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 89,141, 264, 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи із 18 листопада 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 768,40 гривень судового збору.

Рішення про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення 06 липня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання - АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_8 , остання відома адреса зареєстрованого місця проживання - АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка