КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5313/2020
справа №375/1744/18
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 12 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Литвина О.В.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання виселення протиправним,-

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, частина вимог за яким у подальшому залишена без розгляду, та просив ухвалити рішення, яким визнати дії військової частини НОМЕР_1 щодо виселення ОСОБА_1 протиправними.

Вимоги обґрунтовує тим, що він є офіцером запасу ЗС України, учасник АТО, проходив військову службу у військової частини НОМЕР_1 в період з 27 липня 1999 року по 22 серпня 2014 року, був забезпечений службовою квартирою АДРЕСА_1 .

Згідно із наказом ПЗНГШ від 22 серпня 2014 року №279 виїхав до нового місця проходження служби у м.Ніжин до військової частини НОМЕР_2 .

В квартирі АДРЕСА_2 залишились проживати його дружина (шлюб розірвано 02 січня 2018 року) та син, оскільки за новим місцем проходження служби вони не могли бути забезпечені житлом.

У вересні 2017 року у зв`язку із закінченням строку дії контракту був звільнений, мав вислугу років (23 роки), вийшов на пенсію, був виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

19 травня 2018 року, повернувшись до квартири АДРЕСА_2 , виявив відсутність власного майна (меблі, одяг, побутова техніка). Від колишньої дружини дізнався, що виселення відбулось за вказівкою командира військової частини НОМЕР_1 без надання іншого житла.

Вказує, що на час звернення до суду не має місця реєстрації, проте фактично проживає за адресою квартира АДРЕСА_1 .

В письмовій відповіді повідомили, що 02 вересня 2014 року його виключено із списків частини загальної черги по військової частини НОМЕР_1 , але про ці обставини позивачу не було відомо, само виселення також суперечить положенням ЖК Української РСР про збереження житла за тимчасово відсутніми наймачами та право на отримання іншого у разі виселення (для тих, хто відпрацював більше 10 років), а також це суперечить Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року №737.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 12 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, представником ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі посилається на те, що висновок суду в тій частині, що питання про вивільнення квартири не порушувалося відповідно до рішення Міністра оборони України від 22 вересня 2015 року №303/4/16/1905 стосовно тимчасового призупинення претензійно-позовної роботи щодо вивільнення службових житлових приміщень сім`ями військовослужбовців, які перемішені для проходження служби до інших гарнізонів Збройних Сил України та утримують службове житло за попереднім місцем служби, є помилковим, оскільки зазначений наказ видано через рік після переведення позивача.

Вказує, що у військовій частині в м.Ніжин був поселений у казарму, що не давало змоги проживати разом із родиною, у зв`язку із чим родина залишилась в с.Ольшаниця.

Також вказує на помилковість висновку суду про те, що він не повертався для проживання у квартирі АДРЕСА_2 з тих міркувань, що був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_3 . Вказує, що після закінчення контракту 15 вересня 2017 року відновив проживання у квартирі АДРЕСА_4 разом із сім`єю.

Звертає увагу на самовільне виселення (без попередження) з квартири АДРЕСА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу військова частина посилається на те, що у зв`язку із зміною місця прохолодження служби позивач має забезпечуватись житлом за таким місцем служби, а не за тим, що йому було надано раніше.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як установлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи, позивач з 27 липня 1999 по 22 серпня 2014 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у АДРЕСА_5 , де був забезпечений службовим житлом без зняття з квартирного обліку (із списків загальної черги по в/ч НОМЕР_1 ) на сім`ю з трьох осіб (він, дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 ), а саме квартирою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 02 березня 2009 року №128 та ордером на житлове приміщення серія ОЖ №000011 від 08 грудня 2011 року.

Відповідно до наказу ПЗНГШ від 22 серпня 2014 року №279 позивач переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 м.Ніжин Чернігівської області.

Рішенням Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 02 вересня 2014 року позивача виключено із списків загальної черги по військовій частині НОМЕР_1 разом із сім`єю у зв`язку із переведенням до нового місця служби.

Згідно даних листа від 06 червня 2018 року №677 за підписом ТВО начальника КЕВ м.Біла Церква на ім`я ОСОБА_1 останньому роз`яснюється, що:
- під час вибуття до нового місця служби у вересні 2014 року (м.Ніжин Чернігівської області) сім`ю було знято з квартирного обліку та ОСОБА_1 видано довідку додаток Ф3 (про перебування на квартирному обліку з 01 липня 2004 року по 02 вересня 2014 року та забезпечення службовою квартирою) від 25 листопада 2014 року №55;
- 11 лютого 2015 року ОСОБА_1 особисто знявся з реєстрації в АДРЕСА_6 ;
- дружину виселено у зв`язку із розірванням шлюбу відповідно до вимог пункту 3.16 наказу МО України від 30 листопада 2011 року №737. ОСОБА_6 дружина передала квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно із актом.

Згідно із змістом протоколу №3 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 16 лютого 2015 року (по п`ятому питанню) зазначено, що на день засідання комісії ОСОБА_1 зареєстрований у АДРЕСА_7 , раніше перебував на квартирному обліку у військової частини НОМЕР_1 з 01 липня 2004 року згідно із довідкою від 25 листопада 2014 року №55. Комісією постановлено зареєструвати ОСОБА_1 на квартирний облік з 01 липня 2004 року за складом сім`ї одна особа. Наступним абзацом зазначено: зареєструвати рапорт ОСОБА_1 щодо надання службових житлових приміщень у в/ч НОМЕР_2 .

Згідно даних наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 15 вересня 2017 року №202 у зв`язку із закінченням строку контракту ОСОБА_1 був звільнений з військової служби та направлений для зарахування на військовий облік до Таращанського РВК Київської області. В наказі зазначено: "Службовим житлом забезпечений за адресою: АДРЕСА_8 ".

Згідно даних військового квитка, виданого 21 вересня 2017 року, убачається, що 21 серпня 2018 року ОСОБА_1 взятий на облік у Рокитнянський РВК Київської області.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 02 січня 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Згідно із актом прийому-передачі квартири АДРЕСА_2 від 18 травня 2018 року ОСОБА_4 передано квартиру в/ч А0543.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що з боку відповідача мали місце дії по переміщенню із квартири АДРЕСА_1 особистого майна позивача і відповідно вчинення відповідачем дій по виселенню позивача із вказаної квартири.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах та зроблений із правильним застосуванням норм матеріального права.

Звертаючись із позовними вимогами до суду, позивач просить визнати неправомірними дії відповідача щодо його виселення протиправними.

Проте судом першої інстанції правильно установлено відсутність доказів у відповідності до вимог статей 76-80 ЦПК України на підтвердження факту вчинення відповідачем дій щодо виселення позивача.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують та зводяться до того, що позивач фактично після звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту 15 вересня 2017 року відновив постійне проживання у спірній квартирі.

Натомість убачається спір щодо права користування службовою квартирою, забезпечення військовослужбовця житлом, перебування на квартирному обліку, що врегульовано іншими правовими нормами та у цій справі таких вимог не заявлено.

Доводи апеляційної скарги в частині виявлення факту відсутності майна після повернення до спірної квартири відхиляються колегією суддів, оскільки матеріали справи не містять доказів, що такі дії вчинено відповідачем у порядку адміністративного виселення або з інших підстав.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 12 грудня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 липня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова