У Х В А Л А

02 липня 2020 року

м. Київ

справа №577/5463/19

провадження № 61-4826ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П., розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 20 січня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності правочину без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності правочину без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, в якому просила встановити нікчемність спірного договору дарування.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 січня 2020 року, позовні вимоги задоволено.

Встановлено нікчемність спірного договору дарування.

11 березня 2020 року представник ОСОБА_1 , діючий в інтересах ОСОБА_2 , подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 20 січня 2020 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме: для надання виправленої касаційної скарги, в якій необхідно належним чином обґрунтувати підстави касаційного оскарження.

У червні 2020 року від скаржника надійшла виправлена касаційна скарга.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до абзацу першого пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Як на підстави касаційного оскарження, ОСОБА_2 посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без врахування правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 та від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц щодо застосування статей 3, 15, 16, 215, 216 ЦК України стосовно належного способу захисту порушеного права (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

За таких підстав касаційна скарга ОСОБА_2 подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Разом з касаційною скаргою ОСОБА_2 подав заяву про поновлення строку касаційного оскарження, в обґрунтування якої посилається на те, що копію оскаржуваної постанови отримано ним 10 лютого 2020 року, на підставі чого вважає, що строк був пропущений з поважних причин та просить його поновити.

За правилами статті 390 ЦПК України учасник справи, має право на поновлення строку на касаційне оскарження, якщо касаційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії оскаржуваного рішення.

Повний текст оскаржуваної постанови складений 20 січня 2020 року. Строк на касаційне оскарження сплинув 19 лютого 2020 року. Касаційну скаргу подано 11 березня 2020 року, тобто, поза межами строку касаційного оскарження. Однак, з доданих до касаційної скарги матеріалів вбачається, що копію оскаржуваної постанови отримано скаржником 10 лютого 2020 року. Таким чином, касаційна скарга подана в межах тридцятиденного строку з моменту отримання копії оскаржуваного судового рішення скаржником, а відтак, заява про поновлення строку є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а строк - поновленню.

Скаржником сплачений судовий збір у розмірі 1102,40 грн судового збору та кошти зараховані до спеціалізованого фонду Державного бюджету України.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України, якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є обґрунтованою, він відкриває провадження, про що постановляє відповідну ухвалу.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 394, 395 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про поновлення строку касаційного оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 20 січня 2020 рокузадовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк касаційного оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 20 січня 2020 року.

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 20 січня 2020 року.

Витребувати з Шевченківського районного суду м. Києва матеріали цивільної справи №577/5463/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності правочину без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів з моменту отримання ухвали суду.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик