Дата документу 02.07.2020 Справа № 334/5557/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 334/5557/19 Головуючий у 1 інстанції Гнатюк О.М.
Провадження №22ц/807/1564/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про стягнення моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про стягнення моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що з 25 листопада 1996 року по 18 квітня 2017 року (20 років 04 місяця 24 дні) він працював помічником машиніста тепловоза в цеху експлуатації управління залізничним транспортом на ПАТ «Запоріжсталь». Розпорядженням від 18 квітня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено з підприємства з підстав статті 38 КЗпП України за власним бажанням.

Згідно з медичним висновком, виданим на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії Криворізького Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 15.01.2019р. № 64 позивачу було встановлено професійне захворювання за двома діагнозами: 1. Вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально-периферичної дистонії, ускладнений гіпертонічною хворобою II ст. та дисциркуляторною енцефалопатією І-ІІст. з астено-вестибулярним синдромом; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеню), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом лівого ліктьового (ПФ другого ступеню) та колінних (ПФ другого ступеню) суглобів. 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». ЛH- першого-другого ступеню.

За даними інформаційної довідки про умови праці працівника Головного Управління Держпраці у Запорізькій області № 08/03.2-24/1867 від 16.03.2018р. підтверджено працю позивача у шкідливих умовах в цеху експлуатації управління залізничним транспортом на ПАТ «Запоріжсталь» протягом 20 років 04 місяці 24 дні. Тож як висновок: за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови та характер праці помічника машиніста тепловоза за результатами атестації робочого місця позивача за 2006 та 2011 роки відносяться до III класу 3 ступеню шкідливих і небезпечних умов праці. Стосовно результатів атестації робочого помічника машиніста тепловозу, проведеної в 2016 році, умови та характер робочого місця відносяться до III класу 2 ступеню шкідливих і небезпечних умов праці. У зв`язку із чим Криворізьким НДІ промислової медицини встановлено зв`язок захворювання позивача із роботою у шкідливих та небезпечних умовах праці на підприємстві Відповідача.

Згідно з висновком ОМСЕК № 1 від 25.02.2019 р. вперше позивача визнано особою з інвалідністю третьої групи з втратою 50% працездатності зі строком переогляду 01.03.2021р. Також рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування за рекомендацією лікаря, профпатолога, невролога, пульмонолога та сімейного лікаря і санаторно-курортне лікування за наявності ф.070/у.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного захворювання, складеного підприємством 06 лютого 2019 року та затвердженого Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, причиною профзахворювання є наявність на робочому місці шкідливих виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів, а саме кремнію діоксину кристалу з вмістом пилу від20,46 о 10,0 мг/м3, при ГДК 4,0 мг/м3, заліза оксид 7,0 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3, підвищенням вібрації та шуму, які перевищують гранично допустимі норми, та інше, яких протягом всього часу праці позивача на підприємстві відповідача, останнім не було усунуто.

У зв`язку із тим, що професійна хвороба розвинулась внаслідок впливу шкідливих та небезпечних факторів виробництва, позивач вважає, що крім фізичного болю він страждає і морально. Його душевні страждання, які виражаються у неспокою, переживаннях за подальшу свою долю та життя родини, відсутністю нормального життя, призводять до погіршених умов життя та фізичних й соціальних обмежень. У зв`язку із чим позивач постійно відчуває себе у стані стресу, що негативно відобразилось на його житті та відносинах з оточуючими та близькими.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на його користь моральну шкоду, завдану в результаті професійного захворювання у розмірі 60000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я у розмірі 60000 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» подало апеляційну скаргу, в якій просять змінити рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2020 року в частині стягнутої суми моральної шкоди, зменшивши її розмір.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції не враховано суттєві обставини справи, що мають значення при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Зокрема, ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» виконувало вимоги з організації безпечних умов праці, унормовані Законом України «Про охорону праці» від 14.10.1992 р. № 2964-ХІІ. Так, позивач був проінформований під розписку про умови праці та про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, позивача було забезпечено необхідними ЗІЗ. Отже, можна стверджувати, що професійне захворювання спричинило безвідповідальне відношення працівника до стану свого здоров`я, який страждав на часті ГРЗ, гострі трахеїти та гострі трахеоброніти на протязі багатьох років, втім не вчиняв жодних дій аби усунути вплив шкідливих факторів шляхом переведення на іншу роботу. Також, на думку скаржника, судом першої інстанції не дотримано вимог розумності, виваженості та справедливості, зокрема у рішенні не наведено мотивів при визначенні розміру моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 04 березня 2020 року (а.с. 64), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_3 .

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_1 надіслав на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу. Просить відхилити апеляційну скаргу ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та залишити рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2020 року без змін. Зазначає, що про визначенні ним суми відшкодування моральної шкоди в грошовому еквіваленті, ОСОБА_1 зіставив глибину своїх фізичних і моральних страждань, врахувавши при цьому свої загальні страждання, психологічний і фізичний стан, погіршення функціонування своїх певних органів. Втім, відповідач визнаючи позов у розмірі 10000 грн. не надає суттєвих обґрунтувань його розміру.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини по справі, дав їм належну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в період виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, внаслідок наявності на робочому місці шкідливих та небезпечних факторів, які значно перевищували гранично допустимі норми, отримав професійне захворювання та який зазнав втрату професійної працездатності у 50% безстроково, що свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв`язку з порушенням життєвих зв`язків, постійним фізичним болем, що пов`язаний з професійним захворюванням та наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, що стали наслідком захворювання, яке викликає моральні страждання із-за неможливості виконувати певний фізичний труд, він позбавлений в повній мірі реалізації свого права на труд, заробляти достатні гроші для утримання родини, пов`язаних з тим, що він в силу своїх хвороб (органів дихання та слуху) переживає за подальший стан свого здоров`я, яке вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України.

Зазначений висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями статей 153, 237-1 КЗпП України.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 25 листопада 1996 року по 18 квітня 2017 року працював помічником машиніста тепловоза в цеху експлуатації управління залізничним транспортом на ПАТ «Запоріжсталь», та був звільнений з підстав статті 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується трудовою книжкою, наказом (розпорядженням) про прийом на роботу №342 від 25 листопада 1996 року та наказом (розпорядженням) № 175 щодо припинення трудового договору від 18 квітня 2017 року (а.с. 4-11).

Висновок суду підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 лютого 2019 року, складеного підприємством та затвердженого Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, причиною профзахворювання є наявність на робочому місці шкідливих виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів, а саме кремнію діоксину кристалу з вмістом пилу від20,46 о 10,0 мг/м3, при ГДК 4,0 мг/м3, заліза оксид 7,0 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3, підвищенням вібрації та шуму, які перевищують гранично допустимі норми, та інше (а.с. 12-14).

Інформаційною довідкою про умови праці працівника Головного Управління Держпраці у Запорізькій області № 08/03.2-24/1867 від 16.03.2018р. підтверджено працю позивача у шкідливих умовах в цеху експлуатації управління залізничним транспортом на ПАТ «Запоріжсталь» протягом 20 років 04 місяці 24 дні (а.с. 27-28).

Згідно з медичним висновком, виданим на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії Криворізького Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 15.01.2019р. № 64 позивачу було встановлено професійне захворювання за двома діагнозами: 1. Вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально-периферичної дистонії, ускладнений гіпертонічною хворобою II ст. та дисциркуляторною енцефалопатією І-ІІст.. з астено-вестибулярним синдромом; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеню), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом лівого ліктьового (ПФ другого ступеню) та колінних (ПФ другого ступеню) суглобів. 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». ЛH- першого-другого ступеню (а.с. 29-36).

Згідно висновку ОМСЕК № 1 від 25.02.2019 р. вперше позивача визнано особою з інвалідністю третьої групи з втратою 50% працездатності зі строком переогляду 01.03.2021р. Також рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування за рекомендацією лікаря, профпатолога, невролога, пульмонолога та сімейного лікаря і санаторно-курортне лікування за наявності ф.070/у (а.с. 37).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, спричиненої втратою працездатності у зв`язку із профзахворюванням, підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що професійне захворювання спричинило безвідповідальне відношення працівника до стану свого здоров`я, спростовуються вищенаведеною медичною документацією та актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 лютого 2019 року, а отже є безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 237-1 КЗпП України надає право працівникові на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з послідуючими змінами) та положень ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок про відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що факт спричинення моральної шкоди доведено. Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Висновком МСЕК позивачеві встановлено ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку із чим заподіяння моральних страждань є доведеним.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови "«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п.5 Постанови).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.)

Таким чином, розмір грошового відшкодування моральної шкоди судом визначено з урахуванням характеру, глибини фізичних та душевних страждань, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості. Законних підстав для зменшення розміру стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди не має.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 02 липня 2020 року.

Головуючий:

Судді: