Справа № 357/1985/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в місті Біла Церква, в залі суду №5, в режимі відеоконференції з Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «УАСК АСКА» про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 14.12.2018 року близько 22 год.00 хв. на 3 км + 400 км автодороги сполученням «Володарка -Біла Церква», що в Білоцерківському районі Київської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ-2106» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який допустив виїзд на зустрічну смугу, де відбулося зіткнення з транспортним засобом «SUBARU LEGACY» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП пасажир транспортного засобу «ВАЗ-2106» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 від отриманих травм загинула на місці події. Позивач ОСОБА_1 є спільною дитиною ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 05.06.2019 року, кримінальне провадження №0000746 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 15.12.2018 року, за наслідками зазначеної вище ДТП,- закрито. Позивачем 09.09.2019 року було повідомлено ПрАТ «УАСКА АСКА» про закінчення кримінального провадження, та надано копію постанови про закриття кримінального провадження № 0000746 від 12.06.2019 року, також, надано нотаріально засвідчену копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 та докази витрат на поховання матері позивача, а 16.11.2019 року на адресу ПрАТ «УАСКА АСКА» були направлені додаткові докази щодо понесених витрат на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника. 08.01.2020 року № 5822 ПрАТ «УАСК АСКА» повідомила позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 за наслідками вказаної ДТП з підстав того, що ОСОБА_6 є потерпілою і страхувальником в одній особі та ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння. Станом на 24.02.2020 року виплати страхового відшкодування відповідач не здійснив, та позивач вважає, що прострочення виплати страхового відшкодування починається з 11.12.2019року, позивачем зроблено розрахунок пені (моральної шкоди і витрат на поховання) з 12.06.2019 року, а щодо витрат на встановлення надгробного пам`ятника - з 10.10.2019р., оскільки відповідач зобов`язаний був не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. А тому, позивач просила суд визнати протиправним та скасувати рішення від 08.01.2020 року № 5822, ПрАТ «УАСК АСКА» про відмову у виплаті страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 , за наслідками ДТП, яка мала місце 14.12.2018 року; збільшити розмір страхового відшкодування на підставі ст. 1208 ЦК України, а саме моральну шкоду, завдану ДТП з розрахунку мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2020 року, стягнути з ПрАТ «УАСК АСКА» на користь позивача страхове відшкодування, а саме: витрати на поховання, виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника - 41 924 грн.00 коп., моральну шкоду в сумі 50 076 грн. 00 коп.; пеню за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 14 969 грн. 01 коп., три відсотки річних 1 461 грн. 35 коп., що в цілому становить 108 430 грн.36 коп., а також, позивач просила за рахунок відповідача відшкодувати понесені судові витрати по даній справі на суму 29 750 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач - ПрАТ «УАСК АСКА», в судове засідання не направили свого представника, подали суду відзив в якому просять слухати справу без участі їхнього представника, заперечили позовні вимоги, вказавши, що згідно Полісу АМ/6007754, договір страхування був укладений між ПрАТ «УАСК АСКА» та ОСОБА_4 , тобто у відповідності із ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_4 та її ТЗ "ВАЗ" д.н.з НОМЕР_1 , з встановленими у ньому - франшизою у сумі 510, 00 грн. та лімітом відповідальності за шкоду, спричинену майну у розмірі 100 000,00 грн., ліміт відповідальності за шкоду спричинену здоров`ю у розмірі 200 000,00 грн. Внаслідок ДТП, що сталася 14.12.2018 року, водій ОСОБА_2 та пасажир (страхувальник) ОСОБА_4 загинули. Відповідно до постанови про закриття кримінального від 05.06.2019 року встановлено, що 14.12.2018 року приблизно 22 год. 00 хв. водій ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем "ВАЗ 21063", д.н.з. НОМЕР_1 , в якому перебувала пасажир ОСОБА_4 , в порушення вимог п. 2.9 (а), 2.3(6), 10.1 ПДР України здійснив виїзд автомобіля на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем "Субару", д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці. Відповідно до судово-токсикологічного дослідження в крові трупа ОСОБА_2 знайдено 0,56%, у сечі 0, 66% етилового спирту, а в крові трупа ОСОБА_4 знайдено 0,60%, у сечі 0, 67% етилового спирту. Вказана ДТП трапилась внаслідок допущеного порушення ПДР водієм ОСОБА_2 , що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження. Відповідно до вищезазначеної постанови порушення вимог ПДР водієм ОСОБА_2 знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою за наслідками якої, настала смерть ОСОБА_4 . Страховик не відшкодовує збитки: у разі заподіяння шкоди життю та здоров`ю водія транспортним засобам, який ним застрахований. Відповідач, заперечуючи позов послався на норми п. 22,1 ст. 22 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ч.2 ст. 991 ЦК України та вказав, що оскільки автомобіль належить ОСОБА_4 та страхувальником за полісом, також, є ОСОБА_4 , а відповідно до постанови про закриття кримінального провадження, у крові водія ОСОБА_2 знайдено етиловий спирт, таким чином ОСОБА_4 передала керування транспортним засобом особі, яка перебувала в стані сп`яніння. Крім того, відповідач зазначає, що ОСОБА_4 не є третьою особою, а є страхувальником, а тому, в даному випадку, у ПрАТ «УАСК АСКА» не виникло підстав для здійснення страхового відшкодування (ст. 606 ЦК України).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Так, по справі встановлено, що 14.12.2018 року близько 22 год.00 хв. на 3 км + 400 км автодороги сполученням «Володарка - Біла Церква», що в Білоцерківському районі Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ-2106» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який допустив виїзд на зустрічну смугу, де відбулося зіткнення з транспортним засобом «SUBARU LEGACY» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок даної ДТП пасажир транспортного засобу «ВАЗ-2106» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 від отриманих травм загинула на місці події.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спільною дитиною ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .(а.с.17).

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ОСОБА_4 застрахована ПрАТ «УАСК «АСКА» за полісом АМ № 6007754 (а.с.14).

Встановлено, що 09.09.2019 року представниками ОСОБА_1 було направлено заяву на адресу ПрАТ «УАСКА АСКА», якою було повідомлено відповідача про закінчення кримінального провадження, та надано копію постанови про закриття кримінального провадження № 0000746 від 05.06.2019 року, нотаріально засвідчену копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 та докази витрат, що понесені в зв`язку з похованням ОСОБА_4 . Крім того, 16.11. 2019 року на адресу ПрАТ «УАСКА АСКА» були направлені додаткові докази щодо понесених витрат на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника, а саме: акти виконаних робіт та фотофіксацію встановленого надгробного пам`ятника (а.с.19-21).

Встановлено, що 08.01.2020 року листом за вих.№ 5822 ПрАТ «УАСК АСКА» повідомила представників ОСОБА_1 про відмову у виплаті страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 за наслідками вказаної ДТП (а.с.26).

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 05.06.2019 року, кримінальне провадження №0000746, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 15.12.2018 року, за наслідками зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди, - закрито. (а.с.44-50).

Представник позивача суду пояснив, що відмова про виплату страхового відшкодування мотивована тим, що ОСОБА_4 є потерпілою та страхувальником в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», але ОСОБА_4 не перебувала за кермом автомобіля «ВАЗ-2106» а керував цим ТЗ її чоловік ОСОБА_2 , який є особою відповідальність, якого застрахована, у відповідності до п.1.4 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже, ОСОБА_4 , яка була пасажиром забезпеченого ТЗ під керуванням ОСОБА_2 , є потерпілою особою, життю якої заподіяна шкода внаслідок ДТП. Представник позивача вважає, що ПрАТ «УАСК АСКА» навмисно, протиправно і необгрунтовано відмовила потерпілій ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування із порушеннями вимог законодавства, та з порушенням строків на страхове відшкодування, чим було порушено договірні зобов`язання в частині належного виконання обов`язків за договором страхування АМ № 6007754.

При вирішенні вказаного спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (надалі - ТЗ), механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законодавчим актом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п. 1.4.ст.1 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" , особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно п.1.7. зазначеної статті, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до ст. 3 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 27 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" , разом з іншим встановлено, що відшкодування страховиком шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, здійснюється у виді страхового відшкодування (регламентної виплати) і виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами, страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

У відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно з п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно п. 37.1, 37.1.2. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону).

Встановлено, що ОСОБА_4 є особою, відповідальність якої застрахована згідно Полісу АМ № 6007754, який був чинним на час ДТП, 14.12.2018 року. Під час ДТП, ОСОБА_4 була пасажиром свого автомобіля. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказує, що ОСОБА_4 , в даному випадку не є страхувальником, а потерпілою особою, оскільки була пасажиром в автомобілі та загинула під час ДТП.

Відповідач, спростовуючи дану позицію, посилається на ст.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де зазначено, що метою обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідач заперечує, що страхувальник ОСОБА_4 є одночасно й (потерпілою) третьою особою, якій заподіяна шкода внаслідок експлуатації транспортного засобу, який зазначений в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, відповідач вказує на одну з підстав відмови у здійсненні відшкодування - це перебування в стані алкогольного сп`яніння водія забезпеченого ТЗ, та передача страхувальником ОСОБА_4 йому ТЗ і такі дії, особи відповідальність якої застрахована, можна розцінювати як дії, що були спрямовані на настання страхового випадку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 1188 ЦК України, за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується.

Згідно пункту 12 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4 керування транспортним засобом особою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або передача управління транспортним засобом такій особі, що є підставою для регресної вимоги (стаття 38 Закону № 1961-IV), може бути підтверджено вироком суду, постановою про накладення адміністративного стягнення або іншими доказами, які з достовірністю встановлюють таку обставину, а при передачі транспортного засобу особі у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, про такий стан має бути відомо особі, яка передає транспортний засіб.

Як було зазначено вище, за фактом ДТП було порушено кримінальне провадження № 0000746, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.12.2018 р. за підозрою ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Дане кримінальне провадження було закрито 25.06.2020 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, в зв`язку зі смертю підозрюваного ОСОБА_2 .

Так, Постановою про закриття кримінального провадження, встановлені обставини які згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, зокрема встановлено, що 14.12.2018 року відбулася ДТП у зв`язку з порушенням водієм автомобіля «ВАЗ 21063» ОСОБА_2 пунктів 2.3.б)д), 2.9.а), 10.1, 11.2, 12.1, 12.2 ПДР України. Також, встановлено, що водій ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Вказана постанова про закриття кримінального провадження набрала законної сили.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Позивач вказує, що 13.02.2019 року на адресу відповідача подала заяву про виплату страхового відшкодування, хоча доказів направлення такої заяви та самої заяви, суду не надано. Так само, позивач посилаючись на Поліс АМ № 6007754, надає, лише, доказ його чинності станом на дату ДТП, але позивачем не надано суду самого договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АМ № 6007754), з умовами якого необхідно ознайомлюватися при розгляді даної категорії справ.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку (90 днів) припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Наведена норма спростовує визначену позивачем дату, з якої позивач вважає слід обраховувати період прострочення строку для прийняття відповідачем рішення про здійснення страхового відшкодування, оскільки позивач надає доказ, що 09.09.2019 року направив страховику постанову про закриття кримінального провадження від 12.06.2019р. (а.с.19) .

Крім вищенаведеного, слід зазначити, що позивачем не вірно обраховано сам розмір страхового відшкодування, та як наслідок, - й розмір пені, оскільки, згідно ч.2 Постанови Пленуму ВС України від 27.03.1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож у даній місцевості. Позивачем не надано довідки Білоцерківського КП «Спецкомбінат по наданню ритуальних послуг» із зазначенням середньої вартості пам`ятника на час його встановлення. Також, позивач надала письмові докази витрат на поховання і встановлення пам`ятника на загальну суму 45224 грн. (а.с.96-102), а в позовній заяві вказано суму цих витрат на 41924 грн. Крім іншого, позивач в один період несла витрати по похованню як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 606 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок поєднання боржника і кредитора в одній особі.

З огляду наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю, оскільки ОСОБА_4 застрахувала в ПрАТ «УАСК АСКА» свою цивільно-правову відповідальність та не може бути одночасно й третьою особою (потерпілою) за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АМ № 6007754) .

На підставі ст.606,979 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «УАСК АСКА» про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 02.07.2020 року.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ ЦПК України під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження, визначений ст. 354 ЦПК України, продовжується на строк дії такого карантину.

СуддяО. Я. Ярмола