БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/4392/19
провадження № 2/361/505/20
РІШЕННЯ

Іменем України

02 червня 2020 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіПетришин Н.М.
за участю секретаря Плиси В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики, оформленого розпискою,

в с т а н о в и в :

Виклад доводів пред`явленого позову.

У червні 2019 року до суду звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 15.11.2015 року позивачем написана розписка про взяття у ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 59 500 дол. США. Позивач вважає, що дана розписка не свідчить про укладення договору позики, оскільки грошові кошти, зазначені у розписці, насправді позивачем не одержані. Вказана розписка написана позивачем у той час, коли відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики згідно розписки від 27.05.2011. У пред`явленому позові ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 1 223 660, 06 грн. суми основного боргу, 20 416, 83 грн. - 3% річних, 498 121, 16 грн. - інфляційні нарахування. ОСОБА_2 запропонував позивачу написати розписку про отримання грошових коштів у розмірі 59 500 дол. США. в обмін на те, що відповідач відкличе позовну заяву. Отже, вказана розписка була написана позивачем на вкрай невигідних умовах, а грошові кошти за цією розпискою не передавались. За таких умов, позивач просить визнати договір позики, оформлений розпискою від 27.11.2015 року, яка написана ОСОБА_1 , - неукладеним.

У грудні 2019 року позивач змінив предмет позову та просив визнати договір, оформлений розпискою від 27.11.2015 року, - недійсним. На обґрунтування таких вимог додатково зазначив, що розписка від 27.11.2015 року написана з метою припинити провадження у цивільній справі №361/5529/15-ц, проте сума у розписці значно завищена. Крім того, в розписці не зазначено про те, що грошові кошти отримані в борг та не вказаний обов`язок повернення цих коштів. Позивач вважає, що договір необхідно визнати недійсним, так які він був укладений під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах.

Заперечення відповідача.

У відзиві на позов відповідач заперечує проти доводів позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведено складення розписки під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах. Пояснює, що договірні відносини між сторонами виникли у 2011 році, коли позивач отримав у борг у відповідача 58 000 дол. США, проте не виконав свої боргові зобов`язання, тому відповідач звернувся із відповідним позовом до суду. На той час між сторонами були дружні відносини, тому на прохання позивача щодо неможливості сплатити борг, відповідач погодився залишити позов без розгляду, а позивач взамін написав розписку, де підтвердив свої зобов`язання щодо повернення боргу у розмірі 59 000 дол. США. Відповідач вважає, що подання даного позову ОСОБА_1 у червні 2019 року пов`язане із поданням відповідачем позову до суду у січні 2019 року про стягнення боргу за договором позики відповідно до розписки від 27.11.2015 року. Так, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, та стягнено на його користь із ОСОБА_1 борг у розмірі 58 026, 32 дол. США та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 136 563, 35 грн., в частині стягнення інфляційних втрат - відмовлено. У вказаному рішенні судом надана оцінка правовідносинам, які склались між сторонами ще у 2011 році внаслідок укладення договору позики та договору, оформленого розпискою від 27.11.2015 року. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що наявність відкритого в суді провадження в цивільній справі №361/5529/15-ц стало для позивача тією обставиною, яка змусила написати розписку про отримання 59 500 дол. США від відповідача, незважаючи на те, що грошові кошти фактично не передавались, а за розпискою від 27.05.2011 року сума боргу була значно меншою. Вважає, що договір позики, оформлений розпискою від 27.11.2015 року є недійсним, оскільки не відповідає, вимогам визначеним ст. 203 ЦК України.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 07 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 02 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивач - адвокат Кубрак Ж. Б. доводи позову підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково пояснила, що за розпискою від 2011 року позивачем борг повернутий в повному обсязі, що підтверджується поверненням ОСОБА_2 оригіналу розписки позивачу. Просила про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача - адвокат Кравченко Г.С. заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи заперечень, які викладені у відзиві на позов. Також, вказала на те, що оригінал розписки від 2011 року повернутий у зв`язку із написанням розписки від 27.11.2015 року, де позивач визнав суму боргу перед відповідачем.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно розписки, написаної власноручно ОСОБА_1 , датованої 27.05.2011, - позивач взяв у ОСОБА_2 у борг суму 58000 доларів США строком на два роки, зобов`язався повернути до 27.05.2013. Розписка підписана обома сторонами, в ній далі по тексту після підписів є припис про зміну адреси позикодавця. Далі в розписці є запис, датований 22.05.2014, підписаний обома сторонами, наступного змісту: «Повний розрахунок за взаємною згодою в сумі 56 285 доларів перенесено до 27.05.2014р.». На зворотній стороні розписки є записи, виконані ОСОБА_2 , з зазначенням за хронологією дат з першої дати 19.10.2011 по останню дату 29.05.2014 (всього 15 записів) та вказанням отриманих сум у доларах; після чого є запис від 28.05.2014р. за підписами обох сторін про продовження договору розписки до 27.12.2014, визначена сума боргу 55 655 доларів США. (а.с. 28)

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2015 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. (а.с. 11) Предметом цього позову було стягнення з ОСОБА_1 боргу за договором позики, оформленого розпискою від 27 травня 2011 року. ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 борг у сумі 1 742 207, 05 грн. основного боргу і 3% річних. (а.с. 9,10)

27 листопада 2015 року ОСОБА_2 подано заяву про залишення позову без розгляду, оскільки відповідач зобов`язався добровільно повернути борг в розмірі 59 500 доларів США в строк до 27.02.2016, про що надав йому власноручно написану розписку. (а.с. 12), а 08 грудня 2015 року позов залишений судом без розгляду, що у судовому засіданні підтвердили учасники судового процесу.

Відповідно до розписки, датованої 27.11.2015, ОСОБА_1 взяв у ОСОБА_2 59 500 дол. США до 27.02.2016 року. Розписка підписана обома сторонами. (а.с. 4)

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики згідно розписки від 27.11.2015 року (а.с. 5-7). Ухвалою суду від 18 лютого 2019 року відкрито провадження за вказаним позовом.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 58 026,32 долари США боргу та 136 563,35 грн. на сплату 3% річних за прострочення грошового зобов`язання.

Вищевказане рішення залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень.

На підтвердження повернення грошових коштів за договором позики позивачем надані копії розписок, оригінали яких оглянуті у судовому засіданні. Розписки свідчать про те, що ОСОБА_2 отримав грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 27.05.2011 року у розмірі 1 800 дол. США (розписки від 28.09.2015, 28.10.2015, 11.11.2015 на а.с. 53-55) та 3 800 дол. США без вказівки на договір позики (розписки від 22.12.2015, 20.01.2016, 22.03.2016, 02.06.2016, 26.07.2016, 02.10.2016, 29.12.2016, 02.05.2017 на а.с. 56-63).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини.

За статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статті 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України)

У статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі статтею 1047 ЦКУ - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦКУ - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 3 визначає, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

При розгляді даної справи судом встановлено, що 27.05.2011 р. між сторонами укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 000 доларів США строком на два роки, які зобов`язався повернути до 27.05.2013 р. Кінцевий строк, на який надавалась позика, сторонами продовжено до 27.12.2014 р., сума боргу станом на 28.05.2014 р. останніми визначена в розмірі 55 655 доларів США (а.с.28).

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. У зв`язку з зобов`язанням відповідача добровільно повернути всю суму боргу в розмірі 59 500 доларів США в строк до 27 лютого 2016 року, про що надав власноручно написану розписку, позивач подав до суду заяву про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики залишено без розгляду.

На підтвердження існування невиконаного грошового зобов`язання станом на 27.11.2015 р. в сумі 59 500 доларів США ОСОБА_1 надав розписку від 27.11.2015 року, оригінал якої знаходиться у відповідача. ОСОБА_1 зобов`язався повернути суму боргу в строк до 27.02.2016 року (а.с.7).

Розпискою від 27.11.2015, яку позичальник видав позикодавцю в межах виконання грошових зобов`язань за раніше укладеним договором позики, він підтвердив існування у нього невиконаного грошового зобов`язання, визнав розмір боргу за договором позики, який сторони за взаємною згодою визначили станом на вказану у розписці дату 27.11.2015 - 59 500 доларів США. Крім того, сторони продовжили кінцевий строк повернення боргу до 27.02.2016 року, що підтверджується змістом розписки.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини на підставі укладеного в 2011 році договору позики. Дійсність даного договору не викликає сумніву і визнається позивачем, і факт отримання коштів у позику за даним договором позивач не оспорює, як не оспорює і того факту, що станом на день видачі ним позикодавцю другої розписки (27.11.2015р.) він мав невиконані і прострочені грошові зобов`язання перед відповідачем за договором позики.

Розписка від 27.11.2015 року містить прізвище, ім`я, по батькові позичальника та позикодавця, суму позики, строк, на який грошові кошти надавались, дату її написання.

Отже, у розписці від 27.11.2015 позичальник визнав борг в сумі 59 500 доларів США, визнав природу боргу та наявне зобов`язання по його поверненню.

Відсутність у розписці запису про зобов`язання позивача повернути отримане ним у борг не є підставою для визнання правочину недійсним, оскільки, складаючи вказану розписку і підписуючи її, позивач тим самим взяв на себе зобов`язання повернути кошти. Такий висновок випливає з реальності укладеного між сторонами договору та положень вищенаведеної статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника повернути позикодавцеві передану йому позику.

Обґрунтовуючи доводи позову щодо недійсності правочину, позивач посилається на те, що розписка від 27.11.2015 року написана позивачем під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах.

Разом з тим, існування невиконаного боргового зобов`язання, та відкриття судом провадження за позовом про стягнення такого боргу, не є тяжкою обставиною в розумінні статті 233 ЦК України.

Аргументи позивача про завищений розмір боргу, який визначений у розписці від 27.11.2015 року, є безпідставним, оскільки, сторони добровільно визначили вказаний розмір боргу. У випадку незгоди із пред`явленими у серпні 2015 року позовними вимогами щодо заборгованості за розпискою від 27.05.2011 року, ОСОБА_1 мав можливість заперечувати проти такої суми, обґрунтовуючи відповідними доказами. Однак, сторони врегулювали спір у позасудовий порядок, визначивши суму боргу та строк його повернення у розписці від 27.11.2015 року.

З огляду на викладене, судом не встановлено обставин, які свідчать про недійсність договору позики, оформленого розпискою від 27.11.2015 року, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики, оформленого розпискою, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.М. Петришин