Справа № 285/835/20
провадження у справі № 2/0285/484/20
25 червня 2020 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді………………………..Літвин О.О.,
секретаря………………………………...Касянчук І. В.,
позивача…………………………………ОСОБА_2
представника позивача….……………... ОСОБА_1 ,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду
за правилами загального позовного провадження цивільну справу
про захист честі та гідності, -
У березні 2020 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 04.02.2020 під час розгляду іншої цивільної справи ОСОБА_3 в судовому засіданні обізвав її «психічно хворою». Таке привселюдне приниження її в публічному місці, приміщенні суду, завдало душевних страждань, у зв`язку з чим просила визнати зазначене висловлювання відповідача, як таке, що принижує її честь і гідність, та стягнути з нього 5 000 грн. моральної шкоди.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позові, просили їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про дату слухання справи повідомлений вчасно та належним чином, відповідно до вимог розділу І глави 7 ЦПК України. Правом подати відзив на позов відповідач не скористався, отримати судову повістку відмовився.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Встановлено, що у провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області на розгляді перебувала цивільна справа № 285/3671/19 за позовом ОСОБА_2 , позивача по справі, до Новоград-Волинської міської ради Житомирської області про визнання за нею права постійного користування земельною ділянкою. ОСОБА_3 також приймав участь у вказаній справі в якості ІІІ особи.
На підтвердження своїх позовним вимог позивачем було надано суду аудіодиск фіксування підготовчого засідання цивільної справи № 285/3671/19 від 04.02.2020. Прослуховуючи останній в даному судовому засіданні, при розгляді головуючим суддею заяви представника ОСОБА_2 про відведення його, як адвоката, від участі в справі, ОСОБА_3 , який був присутній в залі суду, висловився на адресу ОСОБА_2 наступним чином: «якщо людина не розуміється у законодавстві і доводить судовий процес до безладу, значить вона, на мою думку, психічно неврівноважена і їй потрібен психіатр».
Відповідно до статті 34 Конституції України, статті 302 ЦК України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Разом з тим, кожному гарантується судовий захист права спростування недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст.32 Конституції України).
У статтях 201, 297 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація, на які кожен має право і які є недоторканими. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1 ст.277 ЦК України).
Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист її гідності та честі, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
У пунктах 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.
Правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.
У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.
Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.
У ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Таким чином, згідно статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини.
Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).
Як встановлено судом, ОСОБА_3 в рамках розгляду іншої цивільної справи № 285/3671/19 під час її слухання висловлено особисте судження на адресу ОСОБА_2 , а тому така інформація була лише способом захисту прав та інтересів, як їх розуміла ця особа, і була викладена не з метою приниження честі і гідності позивача.
Висловлювання відповідача не містить фактичних даних, а є лише критикою, оцінкою дій, припущеннями, особистою думкою особи, що її висловлює, і не може бути перевірена на предмет її відповідності, тому на підставі частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» зазначене висловлювання є оціночним судженням.
Суд зауважує, що в якому б непривабливому світлі у висловлюваннях відповідача була представлена позивач, слова «психічно неврівноважена» не можна розглядати, як окремо взятий вислів, а треба сприймати з розумінням змісту та семантики всього загального тексту, а тому пояснення в частині, що торкаються особи позивача слід розцінювати як критику його дій, тобто спірний вислів є оціночними судженнями, а не фактичним твердженням, які підлягають доведенню під час судового розгляду, що свідчить про відсутність порушень особистих немайнових прав позивача з боку відповідача.
Позивач не надала доказів про приниження своєї честі та гідності і не довела, що оспорювана інформація якимось чином перешкоджає їй повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Підстави для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди також відсутні, оскільки вони є похідними від первісних вимог.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, - суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата виготовлення повного тексту рішення - 03 липня 2020 року.

Головуючий суддя О.О. Літвин