РІШЕННЯ

іменем України

"23" червня 2020 р. Справа № 145/239/20

Провадження № 2/145/371/2020

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Крикливої М.С.,

представника позивача Лісниченка С.В ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» із залученням третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни та Тиврівського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною і зареєстрований в реєстрі за №2240 про стягнення заборгованості за договором за період з 21.11.2012 року по 22.01.2015 року.

Позов обґрунтовує тим, що між нею та ПАТ "КБ ПРИВАТБАНК" виникли спори щодо нарахованих за взятий картковий кредит штрафних санкцій та процентів, щодо отриманої позики, тому пропонувала вирішити у судовому порядку.

ПАТ "КБ ПриватБанк" вирішив стягнути з неї кошти у позасудовому порядку та 11.05.2015 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна був вчинений виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №2240, яким стягнено заборгованість у сумі 40 226,00 грн., з яких залишок заборгованості за кредитом 23 752,75 грн., сума заборгованості по відсотках 7 413,18 грн., комісія 3 800,44 грн., штраф 5 259,69 грн.

Виконавчий напис є незаконним та відповідно таким, що не підлягає виконанню, оскільки на момент звернення з заявою про вчинення виконавчого напису сума заборгованості не була безспірною. Стягувачем було значно завищено суми вимог, які були пред`явлені їй, зокрема сума боргу, на яку нараховувалися відсотки, штраф і комісія.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.02.2020 року дану заяву прийнято до розгляду, за заявою відкрито провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Тиврівського районного суду від 30.03.2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити, зазначивши, що сам текст виконавчого напису позивач отримала у виконавчій службі в січні 2020 року, а про нього довідалась в грудні 2018 року, коли отримала копію постанови про відкриття виконавчого провадження з його виконання, крім того, стверджує, що вчинення виконавчого напису можливе лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Представники відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», Тиврівського РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку.

Згідно письмових пояснень ПАТ КБ «Приватбанк» просить в задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що позивач була обізнана із виконавчим написом з липня 2015 року, оскільки за період з липня 2015 року виконавчий напис чотири рази пред`являвся до виконання до органів ДВС: виконавчі провадження були відкриті 02.07.2015 року, 05.02.2016 року 23.05.2018 року та 07.11.2018 року; в рамках виконавчих проваджень на все майно позивача накладався арешт. Для виконання виконавчого напису нотаріусу були надані всі необхідні документи.

Безспірність вимог відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» є не доведеність боргу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається (презумпція) наявність боргу.

В своїх письмових пояснень приватний нотаріус Бондар І.М. зазначила, що позивач документально не спростовує розміру заборгованості, вказаного у виконавчому написі. Сам лише факт, що позивач заперечує існування реального боргу є підставою для відмови в позові. Про будь-які суперечки, зміни та доповнення до кредитного договору, що впливають на відносини кредитора і боржника, кредитор її не повідомляв, а присутність боржника під час вчинення виконавчого напису законом не передбачена.

Просить справу розглянути у її відсутності.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

11.05.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис про стягнення із ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 40226,06 грн., в тому числі, залишок заборгованості за кредитом 23752,7 грн., сума заборгованості по відсотках 7413,18 грн., комісія 3800,44 грн. та штраф 5259,69 грн.

Підставою для вчинення нотаріусом виконавчого напису слугувала Генеральна угода про реструктуризація заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток від 21.11.2012 року, укладена між сторонами.

Крім того, для вчинення нотаріусом вказаного виконавчого напису відповідачем було надано заяву ПАТ КБ «Приватбанк» про вчинення даного виконавчого напису, кредитний договір, довіреність на ОСОБА_4 на представництво банку; письмова вимога на усунення порушень ОСОБА_2 від 30.04.2015 року з фіскальним чеком від 08.05.2012 року про відправку цінного листа ОСОБА_5 , виписка з рахунку боржника із зазначенням строків її погашення (а.с.37-50).

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат» (надалі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Главою 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно п. 1.2 Інструкції, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року ( справа № 826/20084/14), для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року в задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду від 01.11.2017 року відмовлено.

Верховний Суд у своєму рішенні від 13 червня 2018 року у справі № 522/3282/15-ц вказав на те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі.

Верховним Судом України від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-1746цс16 викладено було правову позицію, що комісії за обслуговування кредиту є незаконними, якщо банк не доведе, які саме послуги надаються позичальнику за таку комісію.

Генеральною угодою від 21.11.2012 року не передбачені умови та порядок нарахування комісії. В даній угоді зазначено, що позичальник ознайомилась з Умовами та правилами та погоджується, що Умови та правила з Тарифами складають між нею та банком договір.

При цьому, матеріали справи не містять ні Витяг з Тарифів, ні Витяг з Умов та правил, з якими позивач ознайомилася і погодилася, підписуючи Генеральну угоду, а також те, що вказані документи містять підпис позивачки та на момент підписання даної угоди взагалі містили умови щодо сплати комісії.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 р. Умов та правил надання банківських, що не визнаються позичальником та не містять її підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови щодо сплати комісії.

Слід вказати, що за положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин( на час підписання Генеральної угоди від 21.11.2012 року )) кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо з дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року в справі № 6-2071цс16, в постанові Верховного Суду від 07.11.2018 р. у справі №311/1985/16-ц.

Посилання відповідача, що позивачем пропущено строки позовної давності на пред`явлення даного позову не доведені належними, достатніми, переконливими доказами, оскільки суду не надано жодного доказу на обґрунтування того, що позивач знала про виконавчі провадження, які були розпочаті з 02.07.2015 року, 05.02.2016 року, 23.05.2018 року. Жодного підтвердження про вручення їй документів з даних виконавчих проваджень, ознайомлення її з ними, суду не надано.

Керуючись ст.ст. ст.ст.12,76-82, 263, 265 ЦПК України,

Ухвалив :

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис , вчинений 11.05.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною і зареєстрований в реєстрі за №2240 про стягнення заборгованості за договором за період з 21.11.2012 року по 22.01.2015 року.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 02 липня 2020 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення суду буде подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повної копії судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) строки на апеляційне оскарження продовжуються на період дії такого карантину.

Суддя:Н. О. Кіосак