ПОСТАНОВА

Іменем України

01 липня 2020 року м. Кропивницький

справа № 389/1800/17

провадження № 22-ц/4809/692/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Єгорової С.М.,

за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс»,

відповідачі Приватне сільськогосподарське підприємство «Агропроменерго», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Зерностандарт», ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» на ухвалу Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2020 року у складі судді Українського В.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» звернулося в суд з позовом, який змінювало та збільшувало в процесі розгляду справи і просило стягнути солідарно з Приватного сільськогосподарського підприємства «Агропроменерго», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором факторингу № 220113 від 22 січня 2013 року в розмірі 2533499,56 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що 22 січня 2013 року між ПСП «Агропроменерго» та ТОВ «Факторинг Фінанс» було укладено договір факторингу № 220113, на виконання якого Фактор здійснив факторингове фінансування Клієнта під відступлення права вимоги.

Разом з цим, 22 січня 2013 року між Фактором та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 220113/П1, з ОСОБА_3 укладено договір поруки № 220113/П2, з ОСОБА_1 укладено договір поруки № 220113/П3, з ТОВ «Зерностандарт» укладено договір поруки № 220113/П4, за якими поручителі зобов`язались перед Фактором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання клієнтом зобов`язань передбачених договором факторингу № 220113 від 22.01.2013.

05 серпня 2014 року було внесено зміни в договір факторингу та договір поруки, якими встановлено графік погашення заборгованості за надане фінансування. Проте Клієнт не виконав своїх зобов`язань по сплаті тіла заборгованості, яка складає разом з нарахованими відсотками, штрафом та пенею 2533499,56 грн. Позивачем було надіслано претензію Клієнту та поручителям з вимогою погасити заборгованість, проте останні своїх зобов`язань не виконали.

20.02.2020 від адвоката Урсаленко О.М., який представляє інтереси відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в зв`язку з тим, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, так як основним відповідачем по справі являється юридична особа ПСП «Агропроменерго», яка й отримувала кошти від позивача та укладала договір факторингу.

Короткий зміст судового рішення

Ухвалою Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2020 року закрито провадження по справі за позовом ТОВ «Факторинг Фінанс» до ПСП «Агропроменерго», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ТОВ «Зерностандарт», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором факторингу № 220113 від 22 січня 2013 року в розмірі 2533499,56 грн. Роз`яснено позивачеві, що розгляд такої справи віднесений до компетенції господарського суду.

Суд дійшов висновку, що спір між сторонами виник щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, а клопотання представника відповідача задоволенню.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

ТОВ «Факторинг Фінанс» вважає ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.02.2020 такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що мотивувальна частина оскаржуваної ухвали зводиться до того, що у зв`язку зі змінами в чинному законодавстві України, які відбулись 03.10.2017 провадження по справі має бути закрите, у зв`язку з тим, що розгляд справ про стягнення з юридичних осіб та фізичних осіб - поручителів відноситься до юрисдикції господарських судів. Звертає увагу, що суд прийшов до такого висновку лише через 2 роки після відкриття провадження по справі на стадії дослідження доказів.

Зауважив, що позовні вимоги кредитора до поручителів, які не мають солідарного обов?язку, та до боржника за основним зобов?язанням щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, подані до суду до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII» підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Також зазначав, що постанова Верховного суду від 30 травня 2018 року по справі №569/2749/15-ц, провадження №14-123цс18 в рамках якої розглядалась касаційна скарга, що містила ті самі аргументи з приводу юрисдикції при вирішенні спорів про стягнення з юридичної особи - позичальника та фізичних осіб - поручителів і також було встановлено, що спір підлягає розгляду в рамках цивільного судочинства.

Вищевикладене підтверджує той факт, що Знам`янський міськрайонний суд не об`єктивно та не повною мірою дослідив обставини справи, а ухвала від 20 лютого 2020 року винесена з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20 березня 2020 року за клопотанням ТОВ «Факторинг Фінанс» відповідно до ст. 212 ЦПК України розгляд справи був призначений в режимі відеоконференції.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

22 січня 2013 року між двома юридичними особами ТОВ «Факторинг Фінанс» та ПСП «Агропроменерго» укладено договір факторингу №220113, предметом якого є здійснення ТОВ «Факторинг Фінанс» факторингу дебіторської заборгованості ПСП «Агропроменерго» по відношенню до третіх осіб.

З метою забезпечення виконання ПСП «Агропроменерго» зобов`язання за договором факторингу №220113 від 22 січня 2013 року, між ТОВ «Факторинг Фінанс», ПСП «Агропроменерго» та фізичною особою ОСОБА_1 як поручителем, 22 січня 2013 року укладено договір поруки №220113/П3, між ТОВ «Факторинг Фінанс», ПСП «Агропроменерго» та фізичною особою ОСОБА_2 як поручителем, між ТОВ «Факторинг Фінанс», ПСП «Агропроменерго» укладено договір поруки №220113/П1, з ОСОБА_3 № 220113/П2.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідачі, треті особи та їхні представники, які належним чином були повідомленими про час та місце слухання в судове засідання апеляційного суду не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ТОВ «Факторинг Фінанс», які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ТОВ «Факторинг Фінанс» звернулося до суду з уточним позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агропроменерго», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором факторингу № 220113 від 22 січня 2013 року в розмірі 2533499,56 грн (т.1 а.с. 114-118; т.2 а.с. 155-156).

Згідно договору факторингу №220113 укладеного 22 січня 2013 року між двома юридичними особами ТОВ «Факторинг Фінанс» та ПСП «Агропроменерго», предметом якого є здійснення ТОВ «Факторинг Фінанс» факторингу дебіторської заборгованості ПСП «Агропроменерго» по відношенню до третіх осіб (т.1 а.с.119-123).

З матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання ПСП «Агропроменерго» зобов`язання за договором факторингу між ТОВ «Факторинг Фінанс», ПСП «Агропроменерго» та фізичною особою ОСОБА_1 як поручителем, 22 січня 2013 року укладено договір поруки №220113/П3, між ТОВ «Факторинг Фінанс», ПСП «Агропроменерго» та фізичною особою ОСОБА_2 як поручителем, між ТОВ «Факторинг Фінанс», ПСП «Агропроменерго» укладено договір поруки №220113/П1, з ОСОБА_3 № 220113/П2 (т.1 а.с.154-156, а.с.167-169, а.с.180-182).

Закриваючи провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що спір між сторонами виник щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи, тому справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року, яким чинні Господарський процесуальний кодекс України та Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України у редакції вищевказаного Закону, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України (тут і далі у редакції вищевказаного Закону).

Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

За змістом частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до положень статей 553, 554, 626 ЦК України за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем; поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто, договір поруки укладається кредитором і поручителем в забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, ТОВ «Факторинг Фінанс», як Фактор, який здійснив фінансування Клієнта ПСП «Агропроменерго» під відступлення права вимоги по відношенню до третіх осіб (боржників) за договором факторингу, подав до суду в порядку цивільного судочинства позов до фізичних осіб, як поручителів за договорами поруки, що укладені на забезпечення зобов`язання за вищевказаним договором факторингу, сторонами якого є юридичні особи. Тобто, між позивачем та відповідачами наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Отже, враховуючи викладене, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Положення пункту 1 частини першої статі 20 ГПК України не пов`язують також належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці, з об`єднанням таких позовних вимог із вимогами до особи - боржника за основним зобов`язанням.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо наявності або відсутності правових підстав для стягнення заборгованості, яка виникла з публічного договору, сторонами якого є юридичні особи, який за своєю правовою природою є господарським.

Отже, з аналізу наведених норм закону випливає, що спори за участю суб`єктів підприємницької діяльності, підвідомчі господарським судам, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розгляд даного спору підвідомчий господарському суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Керуючись 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» залишити без задоволення.

Ухвалу Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 липня 2020 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.М. Єгорова