Постанова
Іменем України

17 червня 2020 року
м. Київ

справа № 273/1542/16-ц
провадження № 61-15171св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2017 року у складі судді Новицького Є. А. та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 24 січня 2018 року у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Павицької Т. М., Трояновської Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства.

Позовна заява мотивована тим, що вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2015 року.
За час шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після розірвання шлюбу вона неодноразово зустрічалася з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_3 вона народила дитину ОСОБА_5 , батьком якої є ОСОБА_2 .

Позивач посилалась на те, що ОСОБА_2 не визнає себе батьком дитини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про нього.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 . просила визнати відповідача батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження дитини, від 28 вересня 2016 року серія НОМЕР_1 ) народженого ОСОБА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідач ухилявся від проведення судово-медичної генетичної експертизи, то наявні підстави відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України для визнання ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 24 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2017 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухилення відповідача від проведення судово-медичної генетичної експертизи шляхом нез`явлення до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів свідчить про небажання отримати висновки щодо походження дитини та відповідно і спростувати доводи позивача про його батьківство щодо дитини, а тому наявні підстави для визнання ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Судом апеляційної інстанції представнику відповідача ОСОБА_7 пропонувалося провести зазначену експертизу, на що остання пояснила, що відповідач проводити зазначену експертизу категорично не бажає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
У березні 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені судові рішення та справу передати на новий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою судді Верховного Суду від 13 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та зупинено виконання рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2017 року та постанови Апеляційного суду Житомирської області від 24 січня 2018 року до закінчення касаційного провадження у справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У липні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду у складі колегіїз п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що відсутні докази умисної неявки відповідача для проведення судово-медичної генетичної експертизи. Відсутність надходження виклику чи будь-яких інших повідомлень про необхідність явки ОСОБА_2 доКиївського міського бюро судово-медичної експертизи у (м. Київ, вул. Докучаєвська, 4) у період 2017 року включно підтверджується відповіддю командира військової частини НОМЕР_2 за вих. № 202 від 04 січня 2018 року. Відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є військовослужбовцем та не мав можливості залишати місце служби, для явки до Київського міського бюро судово-медичної експертизи, без обґрунтованих на те підстав. Крім того, позивачем не було надано суду доказів, які б свідчили що батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народження, є відповідач.

Відзив на касаційну скаргу відповідач до суду не подав.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
З 25 січня 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Шлюб між сторонами розірваний рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2015 року (а.с. 9).
У шлюбі сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 (а.с. 6, 7).
Після розірвання шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач народила дитину ОСОБА_5 , народження, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 8).
Запис дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому статтею 135 СК України, оскільки ОСОБА_2 батьківства стосовно дитини не визнає.
Для підтвердження факту батьківства ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 25 січня 2017 року у справі призначено судово-медичну експертизу (а.с. 27, 28).
24 травня 2017 року від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи до Баранівського районного суду Житомирської області надійшло повідомлення, що проведення експертизи методом ДНК-аналізу у справі № 273/1542/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є неможливим, у зв`язку з неявкою останнього на відбір крові (а.с. 47, 48).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України (далі СК України) сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частини друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 Сімейного кодексу України.
Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статі 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»роз`яснено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України 2004 року рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини

з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест

є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорювання батьківства» (Калачова проти Російської Федерації, № 3451/01, &34, від 7 травня 2009 року).
У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України суд роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Апеляційний суд врахував, що судово-генетична експертиза не була проведена, зазначивши, що відповідач не з`явився для проведення судово-медичної генетичної експертизи до Київського міського бюро судово-медичної експертизи.
Звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, ОСОБА_2 посилався на те, що не ухилився від проведення судово-генетичної експертизи, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є військовослужбовцем та не мав можливості залишати місце служби, для явки до Київського міського бюро судово-медичної експертизи, без обґрунтованих на те підстав.

Відповідно до статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Згідно зі статтею 108 ЦПК України експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться за замовленням учасника справи.
Суд апеляційної інстанції, застосовуючи таку процесуальну санкцію, як частина перша статті 109 ЦПК України, повинен не лише посилатися на норму права, а й навести мотиви ухилення відповідача у справі від участі в судово-медичній експертизі. Посилання суду апеляційної інстанції на те, що судом апеляційної інстанції представнику відповідача ОСОБА_7 пропонувалося провести зазначену експертизу, на що остання пояснила, що відповідач проводити зазначену експертизу категорично не бажає, не є ухиленням відповідача від проведення судово-медичної експертизи, оскільки ухилення як наслідок від проведення експертизи можливий лише після призначення зазначеної експертизи.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, апеляційний суд у порушення вимог статей 263-265, 382 ЦПК України не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, зазначених обставин та вимог закону не врахував, не встановив усіх необхідних обставин, необхідних для правильного вирішення справи.
У зв`язку з наведеним оскаржувану судову постанову апеляційного суду не можна вважати законною й обґрунтованою.
Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати нові докази та давати їм оцінку, розгляд справи апеляційним судом проведено не повно, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову Апеляційного суду Житомирської області від 24 січня 2018 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк