Справа № 953/6939/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року Київський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Чередник В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук А.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу №953/6939/20 (н/п 2/953/1964/20) за позовною заявою Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та призначення опіки, -

ВСТАНОВИВ:

30.04.2020 до суду надійшов позов Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, за підписом заступника директора Департаменту служб - начальника Служби у справах дітей по Київському району Матвіїва В.В., у якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначити опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , над малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заявлених вимог, представник позивача посилається на те, що мати малолітньої, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батько дитини, ОСОБА_1 , з дитиною не проживає. Шлюб між батьками, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , розірвано відповідно до рішення Київського районного суду від 05 12.2014. З батька, ОСОБА_1 , стягнуто аліменти на утримання дитини. За повідомленнями Харківської спеціалізованої школи № 66 Харківської міської ради від 17.10.2019, 22.11.2019 малолітня учениця ОСОБА_3 після смерті матері залишилась проживати з співмешканцем матері, ОСОБА_5 . Батько ОСОБА_1 долею дитини не цікавився, школу не відвідував, з вчителями та класним керівником не спілкувався, батьківські збори не відвідував. Класний керівник жодного разу його не бачила. 12.11.2019 до структурного підрозділу Департаменту служб з`явився батько малолітньої, ОСОБА_1 , який надав нотаріально засвідчену заяву про згоду на позбавлення його батьківських прав та пояснив, що з дитиною не спілкується понад три роки, аліменти на утримання дочки не сплачує, участі у вихованні не приймає, бачився з дитиною рік потому. Ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_3 , відповідно до ч. 1 п.2 ст.164 Сімейного кодексу України.

Враховуючи, що на даний час ОСОБА_3 фактично не має законного представника, Департамент служб звертається до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та встановлення опіки. ОСОБА_3 влаштована на тимчасове проживання та виховання до своєї хрещеної матері, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Брат малолітньої, ОСОБА_6 , постійно мешкає у Сполучених штатах Америки, не планує повертатися та брати сестру під опіку. Дідусь, ОСОБА_7 , також не має наміру взяти під опіку онуку. На даний час ОСОБА_2 повністю забезпечує утримання, оздоровлення та повноцінний розвиток малолітньої. Між дитиною та ОСОБА_2 склались теплі, довірливі відносини. Чоловік та син ОСОБА_2 не заперечують проти проживання малолітньої спільно з ними під опікою ОСОБА_2

ОСОБА_2 перебуває на обліку Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як кандидат у опікуни/піклувальники. Житлово - побутові умови проживання ОСОБА_2 відповідають санітарно - гігієнічним вимогам. Для фізичного та розумового розвитку дитини створені необхідні умови. За даними Департаменту інформатизації МВС ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Згідно з висновком про стан здоров`я від 13.02.2020 ОСОБА_2 протипоказань для призначення її опікуном не має. ОСОБА_2 працює у TOB « Дебант Україна» на посаді начальника дільниці порізки. За місцем роботи характеризується позитивно. З правовими аспектами щодо встановлення опіки ОСОБА_2 ознайомлена. Відповідно до довідки, виданої Харківським обласним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ХОДА від 16.12.2019 ОСОБА_2 пройшла курс підготовки кандидатів в опікуни, усиновлювачі та рекомендована для виключення до єдиного банку даних потенційних опікунів.

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2019 справу передано для розгляду судді Чередник В.Є.

Ухвалою суду від 13.01.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

У підготовче засідання представник позивача не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити.

Відповідач у підготовче засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 , посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М. та зареєстрована в реєстрі за №1857, відповідно до якої ОСОБА_1 добровільно відмовляється від батьківських прав у відношенні його доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і висловлює свою згоду на позбавлення його батьківських прав.

Третя особа у підготовче засідання не з`явилась, подала заяву про проведення розгляу справи без її участі, позовні вимоги підтримує, наслідки відомі.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, враховуючи, що позивачем та третьою особою подані до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності сторін.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Положенням ст..206 ЦПК України визначено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , про що 03.01.2013 складено відповідний актовий запис №08 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Батьками дитини записані: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.4, 5).

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 05.12.2014 розірвано шлюб між ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований 22 грудня 2007 року у Київському відділу реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №985. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 650 гривень, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.10.2014р. до досягнення дитини повноліття.

Мати дитини, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.13).

Батько дитини, ОСОБА_1 , вихованням та утриманням дитини не займається.

Відповідно до наданої Харківською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №66 Харківської міської ради довідки, батько ОСОБА_3 - ОСОБА_1 у період авчального року (2019/2020) школу не відвідував, з вчителями та класним керівником не спілкувався, батьківських зборів не відвідував. Класний керівник жодного разу його не бачила (а.с.17).

Відповідно до посвідчененої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М. та зареєстрованої в реєстрі за №1857 заяви від 12.11.2019, ОСОБА_1 добровільно відмовляється від батьківських прав у відношенні його доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і висловлює свою згоду на позбавлення його батьківських прав (і усиновлення його дитини в майбутньому згідно чинного законодавства). ОСОБА_1 розуміє, що його дитина може бути усиновлена, що він не може відмінити цю згоду після судового рішення, яке підтвердить цю відмову, або якимось іншим чином припинить його батьківські права на його дитину (а.с.19).

Брат малолітньої, ОСОБА_6 та дідусь ОСОБА_7 не мають наміру брати дитину під опіку.

Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає разом з ОСОБА_2 , яка створила для дитини необхідні умови для всебічного розвитку, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання.

ОСОБА_2 може виконувати обов`язки опікуна, з правовими аспектами щодо встановлення опіки ознайомлена.

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Це однокімнатна квартира зі всіма зручностями, обладнана всіма необхідними меблями, побутовою технікою. Для дитини облаштовано окреме спальне місце, письмовий стіл, шафа для одягу.

За даними довідки Департаменту інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ ОСОБА_2 на території України станом на 16.12.2019 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Згідно висновку про стан здоров`я від 13.02.2020 ОСОБА_2 протипоказань для призначення її опікуном не має.

ОСОБА_2 повністю забезпечує утримання, оздоровлення та повноцінний розвиток малолітньої. Між дитиною та ОСОБА_2 склались теплі, довірливі відносини. Чоловік та син ОСОБА_2 не заперечують проти проживання малолітньої спільно з ними під опікою ОСОБА_2 .

Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заперечує проти призначення ОСОБА_2 її опікуном, про що складено відповідний акт.

Питання щодо доцільності встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_3 та призначення ОСОБА_2 її опікуном, було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради.

Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст.19 СК України).

Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок від 14.04.2020 №03-22/487/20 про доцільність встановлення опіки та відповідність його інтересам дитини (а.с.20-21).

Згідно даного висновку Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, у разі позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , вважає за доцільне встановити опіку над малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та призначити ОСОБА_2 її опікуном.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Згідно ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно ст..6 вказаної Конвенції кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно ст.164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст.. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавлених батьківського піклування.

Відповідно до ч. 3 ст. 243 СК України, опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом, у випадках, передбачених Цивільним Кодексом України.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 244 СК України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав та встановлення опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст..141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 81, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, ст. 19, 60, 141, 150, 164, 23, 244 СК України, ст..60 ЦК України, Законом України " Про охорону дитинства", Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити опіку над малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та призначити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Київським РВХМУ УМВС України в Харківській області 14.07.1997) її опікуном.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 виданий Київським РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 19.06.2014, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь держави (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/ 22030106, код отримувача ( код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

При цьому, відповідно до Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо, зокрема, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги продовжуються на строк дії такого карантину.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2020.

Позивач: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, місцезнаходження: 61002, м.Харків, вул..Чернишевська, буд.55, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 виданий Київським РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 19.06.2014, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Київським РВХМУ УМВС України в Харківській області 14.07.1997.

Повне судове рішення складено 06.07.2020.

Суддя Чередник В.Є.