Провадження № 2/760/2269/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

18 червня 2020 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Шпори М.М.

позивача- ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: Публічне акціонерне товариство »Укргазбанк» про поділ майна подружжя, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом і просить:

- визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за відповідачем право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Посилається в позові на те, що 17 червня 2011 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року.

09 лютого 2019 року нею був укладений шлюб з ОСОБА_3 .

Під час перебування в шлюбі вони з відповідачем прийняли рішення про придбання у спільну власність квартири за рахунок залучених кредитних коштів.

05 липня 2013 року між відповідачем та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» був укладений договір купівлі- продажу майнових прав № 43/Ф, за умовами якого ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» продає, а відповідач придбаває майнові права на квартиру АДРЕСА_2 .

12 липня 2013 року відповідачем був укладений Кредитний договір № 243/07/2013/0060 з ПАТ АБ «Укргазбанк», отримав кредит у сумі 406 000, 00 гр.

12 липня 2013 року між відповідачем та ПАТ АБ «Укргазбанк» був укладений Договір іпотеки майнових прав без оформлення заставної, який був посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренком Я.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1229.

Відповідно до Договору іпотеки він забезпечує вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» за Кредитним договором № 243/07/2013/0060 від 12 липня 2013 року.

Предметом іпотеки є майнові права на квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 2.3.5. Договору іпотеки предмет іпотеки знаходиться у спільній сумісній власності з ОСОБА_4 .

Згідно з Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 512 від 30 червня 2016 року житловому будинку АДРЕСА_2 » присвоєно поштову адресу «АДРЕСА_1».

17 серпня 2016 року відповідачем та ПАТ Холдингова компанія «Київміськбуд» був складений Акт прийому-передачі майнових прав, відповідно до якого відповідач прийняв майнові права на квартиру загальною площею 71,00 кв.м., житловою площею 42.30 кв.м., що має поштову адресу: АДРЕСА_1 , та сплатив 100% вартості майнових прав в сумі 745 500, 00 гр.

07 вересня 2016 року на підставі Договору купівлі-продажу, Додаткової угоди № 1 від 12 липня 2013 року, Довідки № Ф/2740 від 15 серпня 2016 року, Акту прийому-передачі майнових прав від 17 серпня 2016 року за відповідачем було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зобов`язання, що виникли на підставі Кредитного договору № 243/07/2013/0060 від 12 липня 2013 року. виконувались і виконуються нею та відповідачем.

Вважає, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу в порядку, передбаченому законом, а тому просить задовольнити позов.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач у судові засідання неодноразово не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України.

Про причину неявки суд до відома не поставив.

Судові повістки, що направлялися на адресу відповідача за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.

Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів.

З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

В зв`язку з неотриманням судових повісток та неявок у судові засідання відповідач був повідомлений про час розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Таким чином, повідомлення відповідача про час розгляду справи є належним.

Ухвалою суду від 05 червня 2019 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.

Станом на день ухвалення рішення у справі відповідач своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву не подав.

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Про причину неявки суд до відома не поставив.

З матеріалів справи вбачається, що представник 3-ї особи приймав участь у розгляді справи, тобто володіє інформацією про знаходження справи в провадженні суду, однак після оголошеної в справі перерви в судові засідання не з`являвся, рухом справи в суді не цікавиться.

Пояснень на позов не подав, заперечень проти позову не висловив.

Виходячи з цього, на підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи без участі представника третьої особи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 цього кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Тобто, при застосуванні даної норми закону та визнанні права спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 17 червня 2011 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року шлюб сторін був розірваний.

05 липня 2013 року між відповідачем та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» був укладений договір купівлі- продажу майнових прав № 43/Ф, відповідно до умов якого відповідач придбав майнові права на квартиру АДРЕСА_2 .

12 липня 2013 року між відповідачем та ПАТ АБ «Укргазбанк» був укладений Кредитний договір № 243/07/2013/0060, за умовами якого отримав кредит у сумі 406 000, 00 гр.

В цей же день між ними, як сторонами кредитного договору, був укладений Договір іпотеки майнових прав, яким забезпечено вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» за Кредитним договором № 243/07/2013/0060 від 12 липня 2013 року.

17 серпня 2016 року відповідачем та ПАТ Холдингова компанія «Київміськбуд» складеноий Акт прийому-передачі майнових прав, відповідно до якого відповідач прийняв майнові права на квартиру загальною площею 71,00 кв.м., житловою площею 42.30 кв.м., що має поштову адресу: АДРЕСА_1 , та сплатив 100% вартості майнових прав в сумі 745 500, 00 гр.

07 вересня 2016 року на підставі Договору купівлі-продажу відповідачем було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

/ а.с. 9 - 12; 17 - 30; 32 - 36 /

За змістом ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, вказана квартира є спільним сумісним майном позивачки та відповідача, як подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За правилами ч.1 ст.68 кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 168352809 від 28 травня 2019 року вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована за відповідачем з 07 вересня 2016 року.

/ а.с. 34 - 36 /

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України в справі № 6-2333цс15 від 25 листопада 2015 року критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

В абзаці 1 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Встановлено, що майнові права на квартиру АДРЕСА_1 сторонами були придбані в шлюбі і кошти за умовами договору сплачувалися під час їх перебування в шлюбі.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові № 654/5243/14 від 07 лютого 2018 року, який, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

Обов`язок довести, що майно, придбане в шлюбі, є особистою приватною власністю одного з подружжя, покладається на останнього.

Тобто, спростувати цю презумпцію - спільності майна подружжя, має сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, визначеним ст. ст. 77-78 ЦПК України, та за правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком даної сторони.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 77, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідач, не надавши до суду відзив, обставини, викладені в позові не спростував, доказів протилежного не надав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням цього з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду, в розмірі 7 839, 20 гр.

Керуючись ст. ст. 57,60,61, 63,65, 68-70 СК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , ІН НОМЕР_1 / право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 71, 00 кв.м., житловою площею 42, 3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_4 , ІН НОМЕР_2 / право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 71, 00 кв.м., житловою площею 42, 3 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_4 , ІН НОМЕР_2 / на користь ОСОБА_1 7 839, 20 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 07 липня 2020 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва