Житомирський апеляційний суд
Категорія 59 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №279/10153/14-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк»

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 червня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Коренюка В.П. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (надалі - ПАТ «УкрСиббанк» або банк). Посилаючись на положення ст.ст.203,215,526,1046,1054 ЦК України, частину другу ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», п.3.1 постанови Правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, просив визнати недійсним договір про надання кредиту від 07 серпня 2007 року №0, укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк». Позов обґрунтовував тим, що 07 серпня 2007 року уклав із Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», кредитний договір №0, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті у швейцарських франках у сумі 44 149 швейцарських франків шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 . До кредитного договору сторони підписали також Додаток №1 «Графік погашення кредиту», де визначили дати платежів, суми платежів в швейцарських франках та залишок. Порядок погашення процентів у графіку не прописаний. Всупереч умов договору станом на день звернення із даним позовом банк не перерахував зазначену в кредитному договорі суму на його рахунок № НОМЕР_1 . Відповідно до виписки про рух коштів по вищезазначеному рахунку в період із 06 серпня 2007 року по 28 квітня 2014 року відомості про рух коштів відсутні. За таких обставин, банк своїх зобов`язань за договором від 07 серпня 2007 року не виконав. Вважає, що при укладанні договору про надання споживчого кредиту було порушено його права, як споживача фінансових послуг, оскільки він не був повідомлений про порядок погашення процентів, їх розмір та періодичність сплати, що передбачено Законом України «Про захист прав споживачів» та постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року №168. Вважає, що до спірних правовідносин належить застосувати положення ст.215 ЦК України щодо недійсності правочину, оскільки у зв`язку із невиконанням банком умов кредитного договору реальні правові наслідки договору не настали.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 червня 2019 року позов задоволено. Визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту №0, який укладений 07 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 . Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «УкрСиббанк» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вважає, що суд неналежним чином встановив зміст спірних правовідносин та дійшов помилкового висновку про те, що факт надання кредиту не підтверджено. Банк надав суду докази у підтвердження факту отримання позивачем кредитних коштів у порядку, передбаченому умовами спірного кредитного договору - шляхом перерахування коштів на рахунок позивача за меморіальним ордером, а отже банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Факт зарахування коштів на рахунок позивача підтверджується також висновком експерта. Пояснення експерта, допитаного судом у судовому засіданні, спростовують висновки суду щодо невідповідності копії меморіального ордеру вимогам чинного законодавства. Окрім того, суд не надав належної оцінки виписці за особовим рахунком за період із 07 серпня 2007 року по 25 серпня 2016 року, меморіальному ордеру від 07 серпня 2007 року №, виписці по поточному рахунку № НОМЕР_1 за період із 07 серпня 2007 року по 25 серпня 2016 року код валюти: CHF швейцарський франк. Щодо оцінки судом підписів позивача на документах, то зазначає, що для встановлення факту належності підпису позичальнику необхідні спеціальні знання, а зовнішнього порівняльного аналізу суду не достатньо.

Учасники справи не скористалися правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 07 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с.4-6 том 1).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-93, визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Згідно з пунктом 1.1 розділу 1 договору про надання споживчого кредиту банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті - (CHF) в сумі 44 149 швейцарських франків, що дорівнює еквіваленту 188 023 гривень за курсом НБУ на день укладання договору, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, визначених цим договором.

У додатку №1 - графіку платежів, який є невід`ємною частиною договору про надання споживчого кредиту, сторони визначили строки платежів та детальний розпис сукупної вартості кредиту, який включає погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, комісію за надання кредиту та платежі за супутні послуги на користь третіх осіб (а.с.22-25 том 1).

Відповідно до пункту 23 частини 1 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 Цивільного кодексу України).

Стаття 215 Цивільного кодексу України передбачає, що підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 статті 203 Цивільного кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Статтею 6 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає право суб`єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статті 203 Цивільного кодексу України, саме на момент вчинення правочину.

Визнаючи договір про надання споживчого кредиту недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що реальне настання наслідків, що були обумовлені у вказаному договорі, а саме: надання банком та отримання позичальником кредиту - не відбулося в розумінні вимог частини 5 статті 203 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 44 149 шв. франків у порядку та на умовах, визначених цим договором. Позичальник одержав право отримати кошти у вигляді одного траншу або декілька траншів, загальна сума яких не могла перевищити розмір суми кредиту, зазначеного в цьому пункті договору. Для цього позивачу належало надати до банку письмову заяву (за формою згідно вимог банку), в якій зазначити бажану суму траншу (в межах загальної суми кредиту) та бажану дату його отримання.

Згідно пункту 1.5 кредитного договору, кредит надається шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника за № НОМЕР_1 в АКІБ «УкрСиббанк», МФО 351005, код Банку 09807750 (а.с.4 зворот том 1).

Так, в матеріалах справи наявна копія заяви від 07 серпня 2007 року ОСОБА_1 про видачу траншу в сумі 44 149,00 шв. франків згідно умов договору про надання споживчого кредиту №0 від 07 серпня 2007 року (а.с. 26 том 1).

Цього ж дня на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 були зараховані кошти в сумі 44 149 франків, що дорівнювало еквіваленту 188 023 гривень за курсом НБУ на день укладання договору, що підтверджується меморіальним ордером № від 07 серпня 2007 року (а.с.29 том 1).

Відповідно до пункту 4.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 №254, чинного на час укладення оспорюваного кредитного договору, меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України.

Меморіальний ордер - це розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та нормативно-правових актів Національного банку України.

Безготівкові розрахунки - перерахування певної суми коштів з рахунків платника на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банками відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку. Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами (п. 4.7 постанови).

Отже, банк відповідно до пункту 1.5 договору про надання споживчого кредиту виконав свої зобов`язання за умовами правочину та перерахував позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 44 149 шв. франків на відкритий поточний рахунок у банку № НОМЕР_1 . Перерахування відбулося за меморіальним ордером, який не повинен підписуватись позивачем.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 №254, чинного на час укладення кредитного договору, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних операцій.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції про те, що копія меморіального ордеру № від 07 серпня 2007 року не є належним та допустимим доказом та не містить усіх обов`язкових реквізитів, передбачених законодавством, оскільки вони спростовуються зазначеним вище та матеріалами справи.

Також, судовий експерт Мірутенко Д.І. пояснив, що хоча оригінал меморіального ордеру не був предметом дослідження судово-економічної експертизи, але його ксерокопія відповідає вимогам, які прописані в Інструкції про безготівкові розрахунки в України в національній валюті, що затверджена постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року №22.

Суд першої інстанції також дійшов помилкового висновку про неотримання ОСОБА_1 кредитних коштів, враховуючи наступне.

Так, в матеріалах справи наявні виписки за особовим рахунком та поточному рахунку № НОМЕР_1 за період із 07 серпня 2007 року по 25 серпня 2016 року, з яких убачається, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу користувався кредитними коштами, сплачував платежі на погашення заборгованості за тілом та процентами, тобто погоджувався з умовами кредитного договору. Зокрема, з виписки по поточному рахунку № НОМЕР_1 за період із 07 серпня 2007 року по 25 серпня 2016 року останній платіж на погашення основної заборгованості за кредитом здійснено 06 лютого 2014 року (а.с. 105-136 том 1).

Про визнання позивачем отримання кредиту також свідчать наявні в матеріалах справи заяви від 16 травня 2009 року про відстрочку по погашенню основного боргу за вказаним договором та від 19 лютого 2010 року про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором №0 від 07 серпня 2007 року, адресовані ОСОБА_1 кредитору, тобто банку (а.с. 30-31 том 1).

Враховуючи те, що надані відповідачем банківські виписки по особовому та поточному рахунках за період із 07 серпня 2007 року по 25 серпня 2016 року є первинними документами, колегія суддів визнає їх належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.77-78 ЦПК України на підтвердження факту отримання позивачем споживчого кредиту та періодичну сплату останнім кредитних коштів.

Окрім того, наявна у матеріалах справи копія інформаційного листа від 07 серпня 2007 року підтверджує той факт, що позичальник був ознайомлений у письмовій формі про умови кредитування, зокрема мету кредиту, форми його забезпечення, форми, валюту надання кредиту, тип процентної ставки, форми погашення кредиту, тип відсоткової ставки, орієнтовну сукупну вартість при кредитуванні, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 (а.с.19-21 т.1).

Окрім прямих вищевказаних належних та допустимих доказів виконання банком фінансових зобов`язань перед позичальником із ксерокопії договору купівлі-продажу приватизованої кватири від 02 серпня 2007 року, укладеного між продавцями та покупцем ОСОБА_1 , також убачається, що позивач придбав двокімнатну кватиру АДРЕСА_1 , у тому числі за рахунок кредиту банка в сумі 184 220, 70 грн., що еквівалентно 44 149 шв. франків, які він зобов`язався сплатити продавцям упродовж десяти банківських днів. Із моменту укладення даного договору позивач звернувся до банка із даним позовом лише через більш ніж шість років, що є алогічним, якщо б останній, як він стверджує, кредитних коштів не одержав.

Правовими наслідками невиконання умов договору однією із сторін має бути розірвання договору, а не визнання його недійсним, про що заявлено позов у даній справі.

Недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, не дозволяють залишити рішення суду першої інстанції без змін. Відповідно до положень ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає до скасування із ухваленням нового судового рішення, яким позивачу відмовляється у задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки споживач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір, понесений банком за подання апеляційної скарги, компенсується останньому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що відповідає положенням ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів.

Судовий збір у сумі 365 грн. 40 коп., сплачений за подання апеляційної скарги, компенсувати Акціонерному товариству «УкрСиббанк» (; м. Київ, вул. Андріївська, 2/12) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 06 липня 2020 року.