Справа № 206/2942/20
Провадження № 2-з/206/13/20
У Х В А Л А

03 липня 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Кушнірчука Р.О., при секретареві Ільїній І.М., розглянувши в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заяву представника позивача Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про забезпечення позову Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до Компані- ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2020 року представник позивача Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Разом із вказаною позовною заявою представником позивача було подано до суду заяву про забезпечення вищевказаного позову шляхом накладення арешту на 1/2 частини квартири загальною площею 35,6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить відповідачу Компані- ОСОБА_1 . В обґрунтування зазначеної заяви представник зазначає, що відповідач є недобросовісним боржником, навмисно не здійснює виконання зобов`язань за кредитним договором та має намір здійснити відчуження належного їй майна, що свідчить про бажання відповідача уникнути відповідальності за кредитним договором.

Розглянувши подану представником позивача заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, зважаючи на фактичні обставини справи, суд вважає заяву не співмірною з позовними вимогами та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд виходить із співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам, а також відповідності способу забезпечення позову вимогам ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при вирішенні питання про забезпечення позову суди повинні оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у разі невжиття таких заходів.

Згідно роз`яснень даних в п. 4 цієї постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч наведеним вище нормам, представник позивача належним чином не обґрунтував вимоги щодо забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно відповідача, при цьому не навів переконливих обставин того, що не вжиття таких заходів може унеможливити виконання рішення суду в майбутньому, а тільки зробив припущення, що відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_1 з метою уникнення відповідальності за кредитним договором має намір здійснити відчуження належного їй майна.

Крім того, представником позивача не зазначено обставини та не наведено в їх обґрунтування доказів, які б свідчили про те, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Зважаючи на викладені обставини та приймаючи до уваги, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, суд вважає що заява представника позивача Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Суд також звертає увагу представника позивача, що згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на це слід зазначити, що арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право власника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини

Керуючись ст.ст. 149 - 154, 260 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про забезпечення позову Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до Компані- ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя : Р.О. Кушнірчук