Провадження № 2/369/1056/20
РІШЕННЯ

Іменем України

15.04.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

за участі секретаря Одинцова О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Києво-Святошинського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що за вироком суду з ОСОБА_2 на її користь стягнено 35 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 92081,75 грн. на відшкодування матеріальної шкоди. А всього 127 081,75 грн. На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист, який пред`явлений до примусового виконання до Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ в Київській області. За весь період відповідачем було відшкодовано лише 39298,28 грн. Решта суми в розмірі 87 783,47 грн. залишилась без виконання. Тому вважає своє право порушеним та таким, що підлягає судовому захисту. ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити за весь період прострочення індекс інфляції та три відсотки річних станом на 29 серпня 2019 року в розмірі 141 736,17 грн. У добровільному порядку відповідач не погашає заборгованість, індекс інфляції, три відсотки річних.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 141 736,17 грн. за несвоєчасне виконання зобов`язань; судові витрати покласти на відповідача.

14 лютого 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог. Вказала, що після подання позову відповідач 15 січня 2020 року сплатив 17 761,34 грн., тому розмір заборгованості складає 70 022,13 грн. Разом з тим, період прострочення виконання зобов`язань збільшився. ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити за весь період прострочення індекс інфляції та три відсотки річних станом на 15 січня 2020 року в розмірі 143 417,58 грн.

Остаточно просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 143 417,58грн. за несвоєчасне виконання зобов`язань; судові витрати покласти на відповідача.

У судове засідання представник позивача не зявився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що вироком Броварського районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 35 000 грн., на відшкодування матеріальної шкоди 92 081,75 грн., а всього 127 081,75 грн.

На виконання вироку, був виданий виконавчий лист, який пред`явлений для примусового виконання до Києво-Святошинського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), де і на даний час триває виконання (постанова про відкриття виконавчого провадження від 04 березня 2015 року, ВП №46782390).

З поданих виписок по рахунку ОСОБА_1 станом на 15 січня 2020 року на виконання вироку суду (за період з 21 січня 2015 року) надійшли кошти від ОСОБА_2 в розмірі 57 059,62 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За. ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611, 612 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до правового висновку постанови Верховного Суду України від 15.11.2010 у справі № 3-11гс10, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

За таких обставин, обґрунтованими є доводи позову щодо періоду нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Відповідно до матеріалів справи, моментом порушення грошового зобов`язання є не повернення ОСОБА_1 боргу (стягненої матеріальної та моральної шкоди). Період з 21 січня 2015 року по 15 січня 2020 року є періодом невиконання грошового зобов`язання, за який підлягає стягненню інфляційні втрати та 3 % річних за час невиконання зобов`язання.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 26.04.2017 № 3-1522гс/6 вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Оскільки кошти не були повернуті, тому обґрунтовані є доводи позову щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Перевіривши подані суду розрахунки, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню: на суму залишку заборгованості інфляційне збільшення в розмірі 71 978,41 грн., три відсотки річних в розмірі 10 474,31 грн.; по частковому виконанню зобов`язання (з розрахунку по кожному платежу) інфляційне збільшення в розмірі 53 945,69 грн. та три відсотки річних в розмірі 7019,17 грн.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат.

При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 1434,17 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 202-215, 328, 391, 655 ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період з 21 січня 2015 року по 15 січня 2020 року: по несплаченому залишку заборгованості в розмірі 71 978,41 грн. та три відсотки річних в розмірі 10 474,31 грн.; інфляційні втрати за період з 21 січня 2015 року до часткового виконання зобов`язання (з розрахунку по кожному платежу) інфляційне збільшення в розмірі 53 945,69 грн. та три відсотки річних в розмірі 7019,17 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1434,17 грн. (одна тисяча чотириста тридцять чотири грн. 17 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуто Києво-Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текс рішення виготовлено 15 квітня 2020 року.

Суддя