Справа № 366/2508/18
Провадження № 2/366/20/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 червня 2020 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючої - судді Тетервак Н.А.,

при секретарі - Німченко Н.Ю.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 ,

представників позивача - адвокатів Працюка В.Л., Гученка П.Ф.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Міхальова А.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в смт.Іванків Київської області справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання недійсною угоди дарування,

В С Т А Н О В И В:

24 вересня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсною угоди дарування.

Позивач мотивує свої вимоги тим,що до 27 вересня 2016 року він був власником Ѕ частини житлового будинку,який знаходиться в АДРЕСА_3 ,який 28 квітня 2016 року придбав за договором купівлі-продажу(посвідчений державним нотаріусом 28.04.16 за реєстром №1130).

27.09.2016 року,за настійливими пропозиції відповідачки ОСОБА_2 він уклав з нею договорів дарування частини спірного жилого будинку(1/4 частки),з господарськими будівлями.

Даний будинок для нього має велику моральну цінність,так як він придбав його за власні кошти, проводив у ньому ремонт,відбудував і мав намір в ньому постійно проживати.

Відповідачка також говорила,що буде в будинку постійно проживати.

Перед тим,як укладати договір дарування, відповідачка його завіряла,що вона буде належним чином підтримувати технічний стан будинку, але порушила умови договору і будинок не розвалюється лише тому, що він його постійно ремонтує.

Позивач вважає,що договір дарування,укладений між ним та відповідачкою 27 вересня 2016 року,посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко О.В. за реєстровим номером №1722,повинен бути розірваний,так як обдарована створила і створює реальну загрозу безповоротної втрати дарунка-вказаного вище домоволодіння,яке має для нього особисто велику немайнову(і майнову) цінність.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов.

Відповідачка та представник відповідача позов не визнали.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив,що декілька років знає ОСОБА_1 ,який купив в селі будинок. Будинок ОСОБА_1 купляв разом з ОСОБА_2 . За всі ці роки, як вони купили в с.Радинка будинок, він бачив ОСОБА_2 один раз. Займався господарством і ремонтував будинок ОСОБА_1 сам. Садить город,доглядає сад. Сплачує комунальні платежі.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила,що ОСОБА_1 звернувся до неї з просьбою продати будинок,і в 2016 році вона продала йому належну їй 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 говорив,що хоче повернутися у батьківський край,до друзів. Говорив,що тут похоронені його дід і баба, в зоні відчуження. Здається у Вільчі. За час, коли ОСОБА_1 придбав будинок, його стан став значно кращий,так як до того там ніхто не жив. ОСОБА_1 зробив ремонт,наладив господарство.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив,що в будинку ОСОБА_1 був не раз,так як допомагав робити ремонт. Частину цього будинку ОСОБА_1 подарував своїй співмешканці, ОСОБА_2 ОСОБА_2 він бачив в будинку пару раз: два рази в 2018 році і один раз в 2019 році.

Вислухавши сторони,допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна(номер інформаційної довідки 58332849) від 28.04.2016 слідує,що ОСОБА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ,паспорт громадянина України,серія та номер: НОМЕР_2 ,виданий 09.09.1997,видавник: Подільський РУГУ МВС України в м.Києві, країна громадянства Україна, є власником(приватна,спільна часткова) Ѕ частки в домоволодінні в АДРЕСА_3 .(а.с.6).

Підстава виникнення права власності:договір купівлі-продажу,серія та номер 1130,виданий 28.04.2016,видавник:Іванківська районна державна нотаріальна контора.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України(далі- ЦК України),правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 319 ЦК України,

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

З Договору дарування ј частки житлового будинку слідує,що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 (надалі`Дарувальник») подарував,а ОСОБА_2 (надалі`Обдаровувавний»), діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті,розуміючи значення своїх дій,попередньо ознайомлені нотаріусом з приписом цивільного законодавства,що регулюють у кладений ними правочин(зокрема,вимогами щодо недійсності правочину), у приміщенні,що є робочим місцем нотаріуса,уклали цей Договір про дарування нерухомого майна наступного змісту і на таких умовах:

За цим Договором Дарувальник передає безоплатно у власність(дарує),а Обдаровуваний приймає у власність( приймає в дар) ОДНУ ЧЕТВЕРТУ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами,який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .( а.с.5).

Отже,позивач був вправі подарувати ОСОБА_2 частину наладженого йому майна(1/4 частки домоволодіння в АДРЕСА_3 ).

Відповідно до ч.3 ст.319 ЦК України , усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч.1 ст. 718 ЦК України, дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Відповідно до ч.2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже,договір дарування,укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 27.09.2016 р., відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, власники спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язані утримувати належне їм майно.

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про розірвання Договору дарування від 27.09.2016 р. Мотивуючи тим,що відповідачка не утримує свою частину майна, не ремонтує, що створило загрозу безповоротної втрати дарунка.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не довів,що якимись діями,чи бездіяльністю відповідачки,1/4 частка подарованого їй будинку втратила свою первинну цінність, чи виникла загроза його знищення саме по вині відповідачки.

Відповідно до п. 2,п.5 ч. 2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані:

2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;

5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;

Відповідно до ч.4 ст.43 ЦПК України, за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

З пояснень позивача вбачається,що ј частку житлового будинку в АДРЕСА_3 він подарував Відповідачці просто,без будь-яких на те причин. У яких стосунках позивач та відповідач перебували на той час, позивач не вказав у своїй позовній заяві та відмовився пояснити суду. Відповідачка пояснила,що на час укладення договору дарування, вони з позивачем проживали однією сім`єю та вирішили придбати в селі будинок під дачу. Вона запропонувала купити будинок. Взяла кредит в банку. Коли приїхали в Іванківську районну державну нотаріальну контору оформляти договір купівлі-продажу,то виявилося,що у неї прострочений паспорт, і нотаріус запропонувала будинок оформити на ОСОБА_1 , а він потім їй її частку передарить. Що і було зроблено. Коли позивач хворів,то вона за ним доглядала,але коли він почав влаштовувати оргії,то вона забрала свої речі, і поїхала. Позивач пиячив, залишив без нагляду сауну,і спалив будівлю,а обвинувачує її.

Тому їх стосунки з ОСОБА_1 розладналися , однак, в минулому році,як уже був позов в суді,( про що вона не знала), і в цьому році вони разом садили город, на що позивач не заперечував, лише зауважив, що він садить біля будинку квіти, а ОСОБА_2 - помідори.

Про те,що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 на час укладення договорів проживали однією сім`єю, вказують у своїх поясненнях свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , тобто, позивач подарував частину спірного будинку не випадковій особі. І позов, з яким ОСОБА_1 звернувся до суду також витікає із стосунків сторін, і впевненість позивача у своїх вимогах залежить від зміни його особистих стосунків з відповідачкою.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

2. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Відповідно до ч.2 ст.717 ЦК України, договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

В абз.4 позовної заяви позивач вказує,що перед укладенням угоди дарування ОСОБА_2 завіряла його в тому,що вона буде доглядати за своєю половиною (чвертю),навіть переїде проживати на постійній основі в цей будинок,що так і не зробила.

Отже, судом встановлено,що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 якийсь час проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, і в 2016 році разом придбали житловий будинок в АДРЕСА_3 . Однак, пізніше їх особисті стосунки розладналися, що не влаштувало позивача, який у такий спосіб, а саме: відібрати подаровану частину будинку,- вирішив поквитатися з відповідачкою,на що також вказує у своїх поясненнях представник відповідачки,-адвокат Міхальов А.О.

Відповідно до ст. 728 ЦПК України, до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік.

Позивач вказує,що про своє порушене право він дізнався в кінці 2017 року,коли відповідачка заявила,що не буде займатися обслуговуванням та ремонтом дарунку.

Однак, позивач так і не надав доказів,чому придбаний в 2016 році житловий будинок (частина) потребує в щоденному ремонті, і в якому, хоча будинок не є швидкопсувний продукту,а позивач стверджує,що за рік експлуатації по вині відповідачки дарунок може безповоротно бути втраченим.

Позивач не надав жодного доказу,що він вкладав якісь кошти у спірне майно після укладеного з відповідачкою договору дарування.

Надані позивачем документи про закінчення Поліської середньої школи, шкільні фотографії свідчить про те,що Поліський район Київської області-це мала Батьківщина позивача,про що він пояснював усно,- однак, не підтверджує, що спірний будинок в АДРЕСА_3 ,для позивача є якоюсь особливою цінністю, та те, що частина цього будинку, яка ним подарована ОСОБА_2 ,за час його експлуатації відповідачкою, погіршилася, що спонукало позивача звернутися з позовом.

Отже,позов є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, ст. ст. 316- 319,322, 717-719, 727,728 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 4,12, 13, 43,44, 56,57, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України , суд-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про визнання недійсною угоди дарування,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд протягом 30 днів з часу виготовлення мотивованого рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 02 липня 2020 року.

Суддя: Н.А. Тетервак