Постанова

Іменем України

24 червня 2020 року

м. Київ

справа № 521/15694/15-ц

провадження № 61-43526св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2017 року у складі судді Поліщук І. О. та постанову апеляційного суду Одеської області від 26 липня 2018 року у складі суддів: Гірняк Л. А., Сегеди С. М., Цюри Т. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_1 , Департамент міського господарства Одеської міської ради,

третя особа - об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Наталі»,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Департаменту міського господарства Одеської міської радипро усунення перешкод в користуванні підвальним приміщенням, визнання недійсними розпорядження та свідоцтва про право власності, в якому зазначає, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 . До 01 вересня 2010 року будинок АДРЕСА_1 перебував на балансі підприємства ПАТ «Південьзахідшляхбуд», а з вересня місяця 2010 року переданий на баланс Об`єднанню співвласників багатоквартирних будинків «Наталі». В даному будинку знаходиться підвальне приміщення, яке співвласники будинку прибрали від будівельного сміття та використовували для власних потреб, а саме: влаштували полиці для збереження склянок для консервації, тощо. За користування частиною підвального приміщення він щомісяця сплачував комунальні платежі у розмірі 30 грн. Разом з тим, у вересні 2015 року відповідач ОСОБА_1 змінив замок на вхідних дверях підвалу, чим став чинити перешкоди у користуванні підвальним приміщенням іншим власниками квартир вказаного вище багатоквартирного будинку, в тому числі особисто йому. Як з`ясувалося пізніше, дане підвальне приміщення було виділено відповідачу водію ОСОБА_1 для поліпшення умов проживання згідно до виписки з протоколу № 6 від 18 липня 2007 року. Між тим, підвали є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. При передачі безоплатно в порядку приватизації підвалу загальною площею 13,5 кв. м ОСОБА_1 вимоги діючого законодавства додержано не було, а тому розпорядження органу приватизації від 25 березня 2010 року та свідоцтво про право власності на житло, видане на його підставі, є незаконними та підлягають визнанню недійсними.

Посилаючись на викладене, просив суд зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод в користуванні підвальним приміщенням площею 13,5 кв. м в будинку АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання останнього надати йому ключі від зазначеного підвального приміщення; визнати розпорядження органу приватизації № 214657 від 25 березня 2010 року недійсним, визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради 25 березня 2010 року ОСОБА_1 на підставі розпорядження органу приватизації № 214657 від 25 березня 2010 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.Визнано частково недійсними: розпорядження органу приватизації № 214657 від 25 березня 2010 року та свідоцтво про право власності на житло від 25 березня 2010 року, видані Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської Ради в частині включення підвального приміщення площею 13,5 кв. м до загальної площі квартири АДРЕСА_2 , при проведенні приватизації вказаної квартири ОСОБА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні підвальним приміщенням площею 13,5 кв. м, у будинку АДРЕСА_1 шляхом надання йому ключів від замків до дверей зазначеного підвального приміщення площею 13,5 кв. м у будинку АДРЕСА_1 . В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що в судому засіданні учасниками процесу не оспорювалося, що спірне підвальне приміщення площею 13,5 кв. м у житловому будинку АДРЕСА_1 розташоване у різних парадних з квартирою № 5 , належноюї ОСОБА_1 , тобто фактично розміщено під іншою квартирою. В судовому засіданні допитані свідки: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтвердили той факт, що нежитлове приміщення підвалу та квартира відповідача знаходяться у різних парадних, і до 2015 року підвалом користувалися мешканці будинку, у тому числі і сторони у справі. З 2015 року ОСОБА_1 заборонив користування спірним приміщенням, у зв`язку з чим і виник спір. З цих підстав суд дійшов висновку, що спірне підвальне приміщення площею 13,5 кв. м у будинку АДРЕСА_1 при виготовленні технічного паспорту на квартиру № 5 та відповідно при приватизації цієї квартири помилково увійшло до складу квартири відповідача, так як квартиру № 5 та підвальне приміщення площею 13,5 кв. м, що знаходиться у іншому парадному цього ж будинку під іншою квартирою, неможливо вважати ізольованим приміщенням. Порушені права позивача підлягають захисту, а розпорядження органу приватизації № 214657 від 25 березня 2010 року та свідоцтво про право власності на житло від 25.030.2010 року, видані Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської Ради мають бути визнані частково недійсними, в частині включення до складу даної квартири спірного підвального приміщення площею 13,5 квадратних метрів. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача ОСОБА_1 про необхідність застосування строків позовної даності, тому що порушення права власності ОСОБА_3 на підсобне приміщення загального користування, що розташоване у підвалі вказаного будинку, триває до сьогоднішнього дня, і позивач до даного часу незаконно позбавлений можливості користуватися цим приміщенням. З цих підстав суд вважає, що позивач може звертатися до суду з таким позовом до припинення порушення його прав.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановоюапеляційного суду Одеської області від 26 липня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що спірне приміщення призначено для побутового обслуговування мешканців. Виходячи з того, що приміщення підвалу належало на праві спільної власності всім власникам квартир для побутового обслуговування мешканців, знаходиться у іншому парадному цього ж будинку під іншою квартирою, воно помилково було включено до складу допоміжних (підсобних) приміщень квартири відповідача, що спричинило незаконну його приватизацію ОСОБА_1 . Суд погоджується із обґрунтованістю заявлених позивачем вимог до ОСОБА_1 в частині усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, оскільки позивач є співвласником підвального приміщення площею 13, 5 кв. м у будинку АДРЕСА_1 та з передачею його у власність відповідача позбавлений права користування цим приміщенням, а тому правомірно зобов`язав відповідача не чинити перешкоди позивачу в користуванні спірним підвальним приміщенням, зобов`язавши ОСОБА_1 надати ОСОБА_3 ключі від дверей вказаного підвального приміщення. Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущений строк позовної давності, оцінюються критично, так як про порушене право позивач довідався в 2014 році, коли відповідач поміняв замок на вхідних дверях підвалу. Твердження про те, що позбавлення права власності позивача спричинено публічним органом та має місце «непропорційне» втручання у право ОСОБА_1 на мирне володіння своїм майном, не спростовує того факту , що позивача незаконно позбавили частки у власності на підвал, який призначений для побутового обслуговування всіх мешканців будинку, передавши його у власність шляхом приватизації ОСОБА_1 без їх згоди.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - просить скасувати судові рішення та пеердати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач дізвнався про порушення його прав у 2010 році та звернувся із позовом у 2015 році із пропуском строку позовної давності. Крім того, спірне приміщення не є допоміжним приміщенням будинку, а призначене для обслуговування конкретно однієї квартири, що надана у його власність. Докази знаходження у приміщенні інженерних комунікацій відсутні. Судові рішення порушують його права на мирне володіння майном.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-ІХ).

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди установили, що сторони проживають в багатоповерховому будинку АДРЕСА_1 , є їх власниками.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 липня 2011 року департаментом міського господарства Одеської міської Ради, ОСОБА_3 є співвласником квартири АДРЕСА_1 .

До 01 вересня 2010 року будинок АДРЕСА_1, перебував на балансі підприємства «Південьзахідшляхбуд», а з вересня 2010 року був переданий на баланс ОСББ «Наталі».

Як вбачається з виписки з протоколу № 6 від 18 липня 2007 року спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Одеського філіалу ВАТ «Південьзахідшляхбуд» на засіданні розглядалася заява водія ОСОБА_1 про виділ підвального приміщення площею 13,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , та прийнято рішення, що для покращення умов проживання виділити ОСОБА_1 підвальне приміщення площею 13,5 кв. м в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

З розпорядження органу приватизації № 214657 від 25 березня 2010 року, виданого першим заступником начальника УЖКГ та ПЕК, вбачається, що від наймача ОСОБА_1 надійшла заява на приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яку було задоволено і передано вказану квартиру в приватну власність ОСОБА_1 , який мешкає у однокімнатній квартирі загальною площею 35,6 кв. м.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням Житлово-Комунального господарства та Паливно-Енергетичного комплексу Одеської міської ради від 25 березня 2010 року, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № 3-28127, квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 35,6 кв. м, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

З технічного паспорту на приватизовану квартиру АДРЕСА_2 , складеного КП «Міське агентство з приватизації житла», вбачається, що до складу зазначеної квартири входять: жила кімната площею 12,4 кв. м, кухня площею 3,3 кв. м, вбиральня площею 2,5 кв. м, коридор 3,9 площею кв. м, підсобне приміщення площею 13,5 кв. м, загальна площа квартири 35,6 кв. м.

Згідно статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. За неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або піклувальники. Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. Якщо дитина віком від 14 до 18 років (настає неповна цивільна дієздатність особи), додатково до заяви додається письмова нотаріально засвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі. Форму журналу реєстрації заяв та прийнятих документів наведено у додатку 3.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (сходові клітини, ліфтові шахти, коридори, вестибюлі, горища тощо), опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує понад одну квартиру, а також споруди, будівлі, призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Усі зазначені об`єкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку.

Пунктами 2-6 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитку. Допоміжні приміщення (комірки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

У рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, комірки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує вчинення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Визначення поняття «допоміжні приміщення» міститься у статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комірки, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); загальне майно - частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, визначених у статуті об`єднання (комірки, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо).

Крім того, згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

При цьому неподільним майном є неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання будинку, що забезпечують належне функціонування жилого будинку.

З аналізу зазначених нормативно-правових актів можна зробити висновок, що основним при визначенні статусу приміщення слід вважати його функціональне призначення.

Отже, допоміжне приміщення має слугувати для: 1) забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку;2) забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 перебуває у спільній власності громадян-власників приватизованих квартир та відповідного державного органу, що виконує повноваження власників щодо неприватизованих квартир.

Колегія суддів погоджується із висновками судів про належність спірного підвального приміщення площею 13,5 кв. м до об`єктів неподільного майна співвласників багатоквартирного будинку, оскільки воно призначене для побутового обслуговування мешканців будинку. Допоміжне приміщення багатоквартирного будинку, призначене для побутового обслуговування його мешканців, є неподільним майном співвласників багатоквартирного будинку незалежно від розміщення в ньому інженерних комунікацій, оскільки до допоміжних приміщень належать не лише приміщення із технічним обладнанням, а й приміщення, призначені для побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комірки, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Крім того, спірне приміщення квалафікувалося як підвальне й при вирішенні питання щодо його передачі ОСОБА_1 у порядку надання йому додаткової площі, а тому доводи касаційної скарги про те, що спірне приміщення не є допоміжним приміщенням будинку, а призначене для обслуговування конкретно однієї квартири, що надана у його власність, є безпідставними.

Таким чином адміністрація та профспілкового комітету Одеського філіалу ВАТ «Південьзахідшляхбуд» на засіданні при розгляді заяви водія ОСОБА_1 про виділ підвального приміщення площею 13,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 йому у власність вийшли за межі наданих законом повноважень.

Щодо посилань заявника про те, що позивач дізнався про порушення його прав у 2010 році та звернувся із позовом у 2015 році із пропуском строку позовної давності, необхідно зазначити, що доказами у справі відповідач такі доводи не підтвердив, тому суди обґрунтовано відхилили доводи ОСОБА_1 щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Доводи відповідача про те, що позбавлення його права власності призводить до «непропорційного» втручання у право на мирне володіння своїм майном, оцінені апеляційним судом та обґрунтовано спростовані із посиланням на те, що позивача незаконно позбавили частки у власності на підвал, який призначений для побутового обслуговування мешканців будинку, передавши його у власність ОСОБА_1 без їх згоди, у зв`язку з чим спірне майно ОСОБА_1 не належить та не підлягає захисту за нормами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Ргопіпа V. ІІкгаіпе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 26 липня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

В. М. Сімоненко