Справа № 396/537/20
Провадження № 2/396/276/20
РІШЕННЯ

Іменем України

03.07.2020 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря судового засідання: Очеретньої М.В.,

представника позивача - адвоката Звіздуна А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка Кіровоградської області в режимі відеоконференції цивільну справу за № 396/537/20 за позовом ОСОБА_1 до Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належав йому згідно даних погосподарського обліку, книги №2, особового рахунку №0074-05 за 2015-2020 роки Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. За життя, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 склав заповіт на ім`я позивача, згідно якого все своє майно заповів позивачу ОСОБА_1 . Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач не може, оскільки не надано правовстановлюючого документу для оформлення спадщини, що посвідчує право власності ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок, в зв`язку з чим позивач звернувася з даним позовом до суду та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2

07.05.2020 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 03.06.2020 року.

03.06.2020 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 03.07.2020 року.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

Суд ухвалив розгляд справи провести у відсутність позивача, представника відповідача Ганнівської сільської ради, якими подано заяву та не заперечують про задоволення позовних вимог.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (обєкт), щодо якої виник спір.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилом ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що згідно довідки-виписки з погосподарської книги, виданої Ганнівською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області 17 лютого 2020 року за № 88 встановлено, що згідно даних погосподарського обліку, книги № 2, особового рахунку № 0074-05 за 2015- 2020 роки Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області власником житлового будинку під АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_2 , який значився власником цього житлового будинку за даними погосподарського обліку і за попередні роки (а.с.7).

26 травня 2017 року Ганнівською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області по реєстру № 43 був посвідчений заповіт відповідно до якого ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було і чого б воно не складалось і взагалі все те, на що він за законом матиме право, заповів позивачу, ОСОБА_1 (а.с. 49).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 11 липня 2018 року Ганнівською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області, актовий запис № 12 (а.с. 6).

Позивач ОСОБА_1 , відповідно до ст. 1217, 1223, 1269 ЦК України являється спадкоємцем за заповітом, та прийняв спадщину шляхом подачі відповідної заяви про прийняття спадщини до Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області (а.с. 47).

Інші спадкоємці, як за законом, так і за заповітом відсутні.

24 січня 2019 року, державний нотаріус Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори Шевченко Н.Г. видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкову земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ім`я ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 (а.с. 18).

Цього ж дня нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видати не зможе, оскільки нотаріусу не надано правовстановлюючого документу, для оформлення спадщини, що посвідчує право власності ОСОБА_2 (а.с. 17).

Згідно архівної довідки № 14, виготовленої 14 січня 2019 року Комунальним підприємством «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за архівними даними реєстрових книг Комунального підприємства «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації» реєстрація права власності не проводилась (а.с. 9).

Відповідно до довідки від 21.01.2019 року за вих. № 34 виданої Ганнівською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області встановлено, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно був власником житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 і проживав в ньому з 1961 року до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8).

Актом обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , складеного депутатами Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 21.01.2019 року за вих. №33 встановлено, що всім мешканцям вулиці відомо, що ОСОБА_2 відкрито й безперервно володів будинком, самостійно проводив заходи щодо поліпшення та утримання житлового будинку у належному стані, тобто фактично добросовісно та відкрито володів вказаним нерухомим майном з 1961 року тобто 58 років. Жодних претензій з приводу користування вказаним будинком до ОСОБА_2 не пред`являлося. Жодних прав на будинок ніхто не заявляв та не заявляє (а.с.10).

Актом обстеження будівель та споруд від 11.03.2019 року проведеного завідувачем сектору містобудування та архітектури Коробовим А.О. встановлено, що будинок та господарські будівлі і споруди по АДРЕСА_1 зведені без порушень будівельних норм, передбачених ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» та ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України». Подальша експлуатація житлового будинку та господарських будівель можлива за своїм цільовим призначенням (а.с. 11).

Згідно технічного паспорта виготовленого 14 січня 2019 року Комунальним підприємством «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації`житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , був побудований в 1959 році (а.с. 12-16).

Відповідно до роз`яснення, що міститься в листі Міністерства юстиції України до нотаріусів та бюро технічної інвентаризації № 19-32/319 від 21.02.2005 року, право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я померлої особи у разі наявності документів, які б підтверджували таке право.

У разі смерті власника нерухомого майна, на яке не була проведена первинна реєстрація права власності, питання належності цього майна попередньому власнику та визначення наступного власника повинні вирішуватися у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім цього, ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно дост.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначені певні критерії розгляду справ, зокрема про визнання права власності на спадкові будинки в сільській місцевості.

Так, пункт 3.1 цього листа передбачає, що відповідно до ч. 3. ст. З Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обоє 'язковоїреєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за№ 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української PCP від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській PCP», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24- 26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у негосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про прав,о власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985- 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, ОСОБА_2 своє право власності на житловий будинок в БТІ не зареєстрував, але по погосподарській книзі значився як власник..

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову, тощо.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, належним способом захисту позивача для реалізації його права на спадщину є звернення до суду з цивільним позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

Зібрані докази в сукупності, дають підстави суду вважати, що позов є обгрунтований, законний та підлягає задоволенню, оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом, своєчасно звернувся до нотаріальної контори, але через відсутність правовстановлюючого документу не може оформити свої спадкові права нотаріально, дії нотаріуса не оскажував, в зв`язку з чим суд переконаний в тому, що є підстави до визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачем заявлено клопотання про віднесення понесених витрат за рахунок позивача, тому понесені судові витрати суд відносить за рахунок позивача, яким заявлено відповідне клопотання.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Кропивницького апеляційного суду через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 03.07.2020 року.

Головуючий: О. А. Гарбуз