Справа № 216/6143/18
Провадження № 2/216/839/20
16 червня 2020 року місто Кривий Ріг
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,
за участю секретаря судового засідання Кузь А.Ю.,
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №4 приміщення суду у м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
У судове засідання представник позивача ОСОБА_5 не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомили.
Представник відповідачів адвокат Андріяшевська М.С. у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину, з метою запобігання поширення коронавірусної інфекції COVID-19.
Суд вважає, що у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи слід відмовити. Згідно з рішенням Ради суддів України від 16.03.2020, з метою запобігання виникненню та поширенню гострих респіраторних захворювань серед населення та працівників апарату суду відповідно до п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», розпорядження Кабінету Міністрів України від 03.02.2020 №93-р «Про заходи щодо запобігання занесенню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19» та введення Урядом України протиепідемічних заходів, на період з 22.05.2020 по 22.06.2020 у Центрально-Міському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області продовжено особливий режим роботи (наказ №7-АГ).
Однак, зазначення у вказаних наказах про можливість відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину, мають виключно рекомендований характер. Разом з цим, під час особливого режиму роботи, судові засідання проводяться, справи розглядаються.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини 07.07.1989 у своєму рішенні у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» зробив висновок про те, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про зловживання представником відповідачів адвокатом Андріяшевською М.С. своїми правами, виходячи з наступного.
Ухвалою від 04.12.2018 судом було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Підготовче судове засідання призначено на 08 лютого 2019 року о 11 годині 30 хвилин.
30.01.2019 від представника відповідачів адвоката Андріяшевської М.С. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з її знаходженням у відрядженні за межами країни. Підтверджуючі документи вона зобов`язалась надати до суду (а.с. 61). Підготовче судове засідання було відкладено.
05.06.2018 від відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю представника відповідачів адвоката Андріяшевської М.С. у судовому засіданні Дніпровського апеляційного суду.
19.09.2019 від представника відповідачів адвоката Андріяшевської М.С. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з тим, що вона братиме участь у судовому засіданні в Індустріальному суді м. Дніпра.
17.01.2020 від представника відповідачів адвоката Андріяшевської М.С. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з її знаходженням у відрядженні за межами м. Кривого Рогу у період з 20.01.2020 до 21.01.2020. Підтверджуючі документи вона зобов`язалась надати в наступне судове засідання.
Разом з цим, судом встановлено, що ні відповідачі, ні їх представник адвокат Андріяшевська М.С. у судове засідання жодного разу не з`явились, доказів поважності своєї неявки жодного разу не надали. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та, враховуючи що належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання відповідачі та їх представник у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили та не подали відзив, а представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до норм ст. 280-281 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Так, судом встановлено, що 16 червня 2017 року о 18.22 год водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Chery», державний номерний знак НОМЕР_3 по вул. Туполєва в м. Кривому Розі, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вулицею Купріна, не надав перевагу в русі автомобілю «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , щоб безпечно виїхати на головну дорогу та постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, тим самим скоїв зіткнення з автомобілем «BMW» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги 16.11, 2.3(б), 10.11 ПДР України.
Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року (а.с. 12-14) визнано ОСОБА_3 винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Провадження у справі закрито за давністю накладення адміністративного стягнення. Постанова не оскаржена та набрала законної сили 04 червня 2018 року.
У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК наявність винних дій ОСОБА_3 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 16.06.2017 є доведеною та не підлягає доказуванню.
Згідно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с. 10) власником автомобіля «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 .
З відповіді начальника Територіального сервісного центру №1243 встановлено, що згідно з обліковими даними транспортний засіб марки CHERRY, державний номерний знак НОМЕР_3 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_5 , з 01.04.2011 по 16.06.2017 зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі вантажної митної декларації
Як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д26/07/17 від 19.07.2017 (а.с. 15-49) сума матеріальної шкоди, завданої з технічної точки зору власнику автомобіля «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , в цінах на дату 16.06.2017, без НДС становить 550287,00 грн.
Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Таким чином, розмір невідшкодованих збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 461287,00 грн.
За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з вимогами ч. 1, ч. 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
З огляду на вищенаведені обставини, суд вважає, що саме відповідач ОСОБА_3 , як безпосередній винуватець у завданні шкоди транспортному засобу позивача, має відшкодувати шкоду в розмірі 461287,00 грн.
Щодо заявлених вимог позивача до відповідача ОСОБА_2 в частині застосування солідарної відповідальності відповідачів, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодовувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Таким чином, на підставі викладеного, хоча відповідач ОСОБА_2 є власником транспортного засобу, але на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди автомобіль на законних підставах знаходився у володінні відповідача ОСОБА_3 , суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у справі та судом не вбачається підстав для застосування солідарної відповідальності.
Отже позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.
Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до вимог ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» позивачем при пред`явленні цього позову за вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди було сплачено судовий збір у розмірі 4612,87 грн.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 4612,87 грн.
Керуючись ст.ст. 22, 1166, 1187, 1188, 1192 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 12, 13, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 461287,00 грн (чотириста шістдесят одна тисяча двісті вісімдесят сім гривень).
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 4612,87 (чотири тисячі шістсот дванадцять гривень вісімдесят сім копійок).
У задоволенні вимог ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 в частині застосування солідарної відповідальності відповідачів - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

-позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

-відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ;

-відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_8 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов