КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/148/20
Провадження № 2/534/417/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року місто Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді Куц Т.О., з участю: секретаря судового засідання Ворошило І.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення опікуна,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_3 , 2016 року народження та ОСОБА_4 , 2018 року народження, стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно до повноліття дітей, та призначити ОСОБА_1 опікуном над малолітніми дітьми: ОСОБА_3 , 2016 року народження та ОСОБА_4 , 2018 року народження. Заявлені вимоги мотивує ухиленням відповідачки від виконання батьківських обов`язків з виховання та утримання дітей.

Ухвалою суду від 25.03.2020 за згаданою позовною заявою відкрито провадження у справі з призначенням справи до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони в підготовче судове засідання не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бойченко Г.В. звернулася на адресу суду з заявою про розгляд справи у її відсутність у підготовчому судовому засіданні. На задоволенні позову наполягала.

Відповідач ОСОБА_2 надіслала на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю, підтвердила факт невиконання нею батьківських обов`язків по відношенню до малолітніх дітей ОСОБА_3 , 2016 року народження та ОСОБА_4 , 2018 року. Розгляд справи прохала провести у її відсутність у підготовчому судовому засіданні.

Представник органу опіки та піклування Непом`ящий І.В. звернувся на адресу суду з заявою про розгляд справи у його відсутність у підготовчому судовому засіданні.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Встановивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кременчук народився ОСОБА_3 , матір`ю якого є ОСОБА_2 . Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 ст.135 СК України, відомості про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Горішні Плавні народився ОСОБА_4 , матір`ю якого є ОСОБА_2 . Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 ст.135 СК України, відомості про батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Згідно з висновком органу опіки та піклування від 22.06.2020, позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх ОСОБА_3 , 2016 року народження та ОСОБА_4 , 2018 року народження, визнано доцільним.

Розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши досліджені докази, суд доходить висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сім`ї.

За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, у відповідності до ст.ст.150, 151 Сімейного кодексу України (далі - СК України) первинний і головний обов`язок по вихованню дитини покладається на її батьків. Передача дитини на виховання іншим фізичним чи юридичним особам не звільняє батьків від обов`язку піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та проживання малолітньої дитини з ними, вправі вимагати повернення дитини до себе.

Згідно з вимогами ч.1 та 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав, виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини тощо.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними висновками.

Проте, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків по вихованню та забезпеченню належного розвитку своїх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджено в самою відповідачкою в поданій заяві про визнання позову.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування № 03-26/1471 від 22.06.2020, за інформацією охорони здоров`я Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 08.04.2020 № 01-17/468, діти ОСОБА_3 , 2016 року народження та ОСОБА_4 , 2018 року народження, проживають за адресою: АДРЕСА_1 , з бабусею ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_5 , 2005 року народження. Мати дітей ОСОБА_2 проживає за невідомою адресою. Не приймає участі у вихованні дітей та питаннях збереження їх здоров`я, не надає кошти на їх утримання, на потреби дітей. ОСОБА_4 на диспансерному обліку не перебуває. Загальний стан здоров`я дитини задовільний. Додаткового лікування та оздоровлення не потребує. ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку у лікаря невролога з грудня 2019 року. Останній раз на прийомі дитина була в лютому 2020 року у супроводі бабусі. ОСОБА_3 потребує додаткового обстеження та довготривалого лікування. У разі хвороби дітей до лікаря звертається бабуся ОСОБА_1 . Мати дітей ОСОБА_2 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Діти ОСОБА_3 , 2016 року народження та ОСОБА_4 , 2018 року народження не відвідують дошкільний навчальний заклад.

Згідно побутової характеристики, складеної мешканцями будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 з серпня 2018 року проживає кімнаті АДРЕСА_1 вказаного будинку разом з сином ОСОБА_5 , 2005 року народження, та онуками ОСОБА_3 , 2016 року народження та ОСОБА_4 , 2018 року народження. За час проживання ОСОБА_1 зарекомендувала себе з позитивного боку, не конфліктна, але впевнена в собі, життєрадісна, відповідальна, дружелюбна, турботлива, уважна, доброзичлива, принципова, комунікабельна людина. Діти завжди охайні, доглянуті, мають все необхідне для розвитку та зростання, поважають ОСОБА_1 , яка є для них авторитетом.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу кімнати та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить кімната АДРЕСА_3 .

Як вбачається з копії довідки, виданої ПрАТ «ПГЗК», ОСОБА_1 з 08.01.2014 працює на вказаному підприємстві на посаді машиніста крана, та за період з липня 2019 по грудень 2019 року отримала заробітну плату в розмірі 59395,71 грн.

Згідно з ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ( ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 16 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав» зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» встановлено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (пункт 49 рішення ЄСПЛ).

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Суд вважає, що відповідачка ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не проявляє батьківської турботи, не цікавиться здоров`ям, не турбується про їх фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Наведене свідчить про самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, що нею самою не оспорювалося і визнано в поданій до суду заяві.

Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Таким чином, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідачки ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а тому її слід позбавити батьківських прав щодо неповнолітніх ОСОБА_3 , 2016 року народження та ОСОБА_4 , 2018 року народження.

Згідно ч. 2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Частиною 3 ст.166 СК України зазначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Суд зауважує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182).

Враховуючі всі обставини справи, стан здоров`я, матеріальне становище дітей, платника аліментів, суд вважає, що з ОСОБА_2 необхідно стягнути аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , 2016 року народження та ОСОБА_4 , 2018 року народження, у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімального гарантованого розміру аліментів для дитини відповідного віку.

Згідно із ч.1 ст.191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як убачається з матеріалів справи позивач звернулася до суду із згаданим позовом 30.01.2020 (вх.№728/20 від 30.01.2020), з огляду на що аліменти підлягають стягнення щомісячно до досягнення дітьми повноліття саме починаючи з 30.01.2020.

Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Відповідно ст.58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування.

Згідно з ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно наданого виконавчим комітетом Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області подання, орган піки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області вважає за доцільне призначити ОСОБА_1 опікуном малолітніх дітей ОСОБА_3 , 2016 року народження та ОСОБА_4 , 2018 року народження.

Враховуючи вищевикладене, з метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей, враховуючи подання органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, та те, що будь-які передбачені законом перешкоди у призначенні опікуном ОСОБА_1 , відсутні, діти фактично тривалий час проживають з нею та перебувають на її утриманні, суд вважає, що ОСОБА_1 слід призначити опікуном малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до вимог ст.141-142 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 50% сплаченого судового збору за вимогу про позбавлення батьківських прав в розмірі 420,40 грн., та на користь держави стягнути з відповідачки судовий збір за вимогу про позбавлення батьківських прав в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 141, 258, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 164 СК України, суд,

у х в а л и в :

Цивільний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що становить 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину.

Аліменти стягувати щомісячно починаючи з 30.01.2020 до повноліття дітей.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 опікуном неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Управлінню Державної казначейської служби України у м. Горішні Плавні Полтавської області повернути ОСОБА_1 сплачений на розрахунковий рахунок № UA0016664 судовий збір в розмірі 50 %, а саме у сумі 420,4 грн. за квитанцією № 0.0..1 від 27.01.2020.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 384,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Відповідно до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дітей.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Відповідно до п. 3 розділ ХII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальний строк щодо апеляційного оскарження судового рішення продовжуються на строк дії такого карантину.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ;
Відповідач:ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 ;
Третя особа:Орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, , адреса: 39800, Полтавська область, місто Горішні Плавні, вулиця Миру, 24;

Суддя Т.О.Куц

Повний текст рішення складено 30.06.2020.