КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року місто Київ

Справа 369/13595/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7112/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Рубан С.М., Заришняк Г.М.

секретар судового засідання Гордійчук Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області 20 листопада 2019 року (у складі судді Пінкевич Н.С., повний текст складено 20.11.2019 року)

в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Комарницька Ольга Володимирівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року позивачі звернулися до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 20.07.2006 року між позивачем ОСОБА_1 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 014/06-11/2200, згідно якого позивачу ОСОБА_1 було надано кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 150 000 грн. під 17% річних . Термін повернення кредиту - 19 липня 2013 року. У якості забезпечення виконання умов кредитного договору був укладений договір іпотеки. В іпотеку передано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 25.06.2009 року приватним нотаріусом був вчинений виконавчий напис, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки. Позивачі вказують, що на момент вчинення виконавчого напису заборгованість не була безспірною, оскільки не відповідає довідці про операції за кредитом, а також у стягувача невиникло право на стягнення пені, яка включена до виконавчого напису. Крім цього, виконавчий напис не містить строку за який проводиться стягнення, що також є підставою для його скасування.

Позивачі просили суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької О.В., вчинений 25 червня 2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 2824, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області 20 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано виконавчий напис, вчинений 25 червня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О. В., зареєстрований в реєстрі за № 2824, про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь позивача ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 гривень.

Стягнуто з акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 960 гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням, АТ «Райффайзен Банк Аваль» , відповідно до поштової відмітки, 24.02.2020 року подали апеляційну скаргу (а.с. 57), в якій просили суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове яким відмовити у задоволені позовних вимог. Вказували, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, постановленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Висновок суду про те, що при вчиненні виконавчого напису, приватним нотаріусом не були дотримані вимоги діючого законодавства є недоведеним, та спростовується наявними доказами. Суд не звернув увагу, що нотаріусом здійснена перевірка наявності певних умов, за яких може бути вчинено виконавчий напис, а також перевірено всі пред`явлені для вчинення виконавчого напису документи, що підтверджують безспірність заборгованості за Кредитним , договором №014/06-11/2200 від 20.07.2006 року, а саме: Заява про вчинення виконавчого напису; Розрахунок заборгованості станом на 25.05.2009 року; Кредитний договір №014/06-11/2200 від 20.07.2006 року; Договір іпотеки від 25.01.2007 року; Свідоцтво про право власності на житло від 22.05.2006 року; Претензія-вимога про порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання №09- 14-01/228 від 15.04.2009 року, адресована власникам іпотечного майна з підтвердженням направлення 17.04.2009 року та зворотніми повідомленнями про її отримання.

Скарга також містить доводи про не застосування до спірних правовідносин ч. 1 ст. 261 та ч. 4 ст. 267 ЦК України , з огляду на пропуск позивачами строку позовної давності.

Суд безпідставно не прийняв до уваги Договір про припинення зобов`язань за Кредитним договором №014/06-11/2200 від 20 липня 2006 року як доказ факту припинення забезпечених іпотекою зобов`язань.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано строк учасникам справи для подачі ними відзиву на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходило. Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представникАкціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник позивачів проти задоволення скарги заперечувала. Просила рішення суду залишити без змін.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Комарницька Ольга Володимирівна в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи судом повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін , з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року № 20/5 та зареєстрована у Міністерстві юстиції України 03.03.2004 року за № 283/8882 (далі - Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій, Інструкція).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Розділ 32 Глави III Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (Розділ 32 Глава III Інструкції).

Згідно пункту 283 Розділу 32 Глави III Інструкції для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (пп. З пункту 283 Розділу 32 Глави III Інструкції). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень (пп. 4 пункту 283 Розділу 32 Глави III Інструкції).

Крім того, пп. 2 п. 282, пп. 2 п. 284 та п. 286 Розділу 32 Глави III Інструкції передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 4 пункту 283 Розділу 32 Глави III Інструкції,

- шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.

При вирішенні справи районний суд вважав встановленими наступні обставини.

20 липня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", та позивачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/06-11/2200.

За даним кредитним договором банком було надано позичальнику кредит в сумі 150 000 грн., кредитна ставка за користування яким склала 17% річних, з графіком погашення кредиту, передбаченим в додатку 1 до кредитного договору № 014/06-11/220, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 19 липня 2013 року.

У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 20 липня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченком М.В., зареєстрованим в реєстрі за № 5357 п.

За вказаним договором в іпотеку Банку передано трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на те, що за кредитним договором, станом на квітнеь 2009 року утворилась заборгованість на загальну суму 115 11, 50 грн. , банк направив боржнику та іпотекодавцям вимогу, яка була отримана ними в квітні 2009 року.

Оскільки борг не було повернуто, банк скористався своїм правом на дострокове стягнення всієї суми кредиту , шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, та 10 червня 2009 року звернувся з заявою до нотаріуса про вчинення виконавчого напису.

25 червня 2009 року приватним нотаріусом КМНО Комарницькою О.В. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на кв .АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов суд виходив з того, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог пункту 287 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а також вважав встановленою обставину, що напис було вчинено з метою погашення заборгованості, яка не була безспірною, з огляду на розбіжність у розмірі відсотків, зафіксованих у нотаріальному написі та довідці, яку в 2017 році видав стягувач боржнику. Таким чином, суд вважав встановленою обставину порушення нотаріусом під час вчинення виконавчого напису вимог чинного законодавства .

Колегія суддів, встановила, що вищенаведені обставини, які суд вважав встановленими є недоведеними, та спростовуються наявними в справі доказами.

Апеляційним судом встановлено, що позивачами не доведено, що виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням норм чинного законодавства України.

Банком надано нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості та докази направлення письмової вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань.

Постанова КМУ №1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» передбачає перелік документів на підставі, яких зчиняється виконавчий напис.

АТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до вимог закону надало нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості за Кредитним , договором №014/06-11/2200 від 20.07.2006 року, а саме:

Заява про вчинення виконавчого напису;

Розрахунок заборгованості станом на 25.05.2009 року;

Кредитний договір №014/06-11/2200 від 20.07.2006 року;

Договір іпотеки від 25.01.2007 року;

Свідоцтво про право власності на житло від 22.05.2006 року;

Претензія-вимога про порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання №09- 14-01/228 від 15.04.2009 року, адресована власникам іпотечного майна з підтвердженням направлення 17.04.2009 року та зворотними повідомленнями про отримання.

Дана обставина підтверджується Заявою про вчинення виконавчого напису в переліку додатків якої містяться вищезазначені документи, які були надані нотаріусу разом із даною заявою, копія даної заяви міститься в матеріалах справи.

Подання нотаріусу документів. згідно переліку, затвердженого КМ України також не заперечувалась позивачами в ході судового розгляду.

Судом встановлено, що у вимогах про усунення порушень кредитних зобов`язань було зазначено адресу реєстрації місця проживання Позивачів - АДРЕСА_1 . Така ж адреса проживання зазначена Позивачами в позовній заяві.

Нотаріусу були також надані зворотні поштові повідомлення, відповідно до яких позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , отримали вимогу банку 22 квітня 2009 року.

Відтак, вбачається, що Позивачі були належним чином повідомлені Банком про порушенння кредитних зобов`язань й можливе вчинення виконавчого напису у разі не усунення даних порушень, оскільки вимоги були надіслані Банком на адресу зареєстрованого місця проживання Позивачів, та отримані ними.

Однак, у визначені Кредитором строки вимоги не були виконані, заборгованість не була погашена.

Відповідно до розгорнутого розрахунку заборгованості, долученого до заяви про вчинення виконавчого напису станом на 26.05.2009 року заборгованість Позичальника перед Банком за Кредитним договором складала 127 272 грн. 28 к., яка складалася з:

заборгованості за кредитом у розмірі - 101 343 грн. 77 коп., в тому числі пеня за несплату кредиту: 8 453 грн. 45 к.;

заборгованості за відсотками у розмірі - 9 837 грн. 76 коп., в тому числі пеня за прострочення сплати відсотків: 5 937 грн. 78 к.

Доводи позивачів та висновок суду про те, що така заборгованість не є безспірною з огляду на довідку про операції за кредитом від 07 листопада 2017 року, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що борг, зафіксований у виконавчому написі , вказаний у суворій відповідності з розрахунком, зробленим станом на 26 травня 2009 року. Разом з тим в довідці, борг за відсотками вказаний станом на 15 червня 2009 року, що не є беззаперечним доказом того, що станом на травень 2009 року він не існував в тому розмірі, який відображено у виконавчому написі.

Інших доводів та доказів тому, що у виконавчому написі борг відображено не вірно позивачі суду не наводили та не надавали.

З огляду на те, що боржник та майнові поручителі були повідомлені про наявність боргу іще в квітні 2009 році, проте жодним чином не прореагували на висунуті вимоги до вчинення виконавчого напису, як у нотаріуса так і у суду відсутні підстави вважати, що виконавчий напис був вчинено на погашення заборгованості , яка була спірною.

Посилання в позовній заяві на порушення нотаріусом ст. 287 інструкції, колегія суддів також не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до п. 287 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України

Виконавчий напис має містити: окрім іншого : строк, за який провадиться стягнення;

З огляду на те, що виконавчий напис вчинявся про звернення стягнення на майно на погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором достроково, не зазначення нотаріусом строку, за який проводиться стягнення, за таких обставин не є порушенням вищенаведеного положення інструкції.

Посилання в позовній заяві на те, що банк не мав права нараховувати пеню також є безпідставні.

Розмір заборгованості за кредитом, відсотками та пенею було розраховано відповідно до п. 1.4., п. 5.1.. п. 9.1. Кредитного договору, якими передбачено право банку нараховувати пеню на суму простроченого платежу. Тобто, доводи позивача про те, що право нараховувати пеню у банка виникає, лише після закінчення строку виконання основного зобов`язання не узгоджуються з умовами, укладеного договору, яким передбачено оплату по кредиту черговими платежами, та передбачена відповідальність за прострочення виконання такого чергового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених дим Кодексом.

Надані Позивачами докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що при вчинені виконавчого напису, приватним нотаріусом не були дотримані вимоги діючого законодавства щодо його вчинення, Позивачі не довели та не надали належні та допустимі докази того, що розмір боргу, вказаний у виконавчому написі обрахований не у відповідності з умовами договору та без врахування конкретних платежів. Тобто, відсутні правові підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що 13 червня 2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений Договір про припинення зобов`язань за Кредитним договором №014/06-11/2200 від 20 липня 2006 року, копія договору міститься в матеріалах справи.

Разом з тим, укладення такого договору в 2018 році не було предметом та підставою позову в даній справі.

Посилання представника позивачів на те, що банк зможе повторно подати до виконання відкликаний ними виконавчий напис. не може бути підставою для задоволення позову в даній справі. Проте, суд роз`яснює право позивачів звернутись до суду з заявою про визнання виконавчого документу(виконавчого напису) таким, що не підлягає виконання у зв`язку з припиненням зобов`язань за кредитним договором, внаслідок укладення договору та прощенням боргу.

За правилами ч.1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» за подачу апеляційної скарги було сплачено 960 грн. судового збору (а.с.46, т. 3), які підлягають стягненню в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Банку.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області 20 листопада 2019 рокускасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» ( , юридична адреса: вул. Лескова 9, Київ,, Київ, 01011) 480, 00 ( чотириста вісімдесят ) гривень на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер платника податківНОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» ( , юридична адреса: вул. Лескова 9, Київ,, Київ, 01011) 480, 00 ( чотириста вісімдесят ) гривень на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 липня 2020 року.

Головуючий

Судді