ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3192/20 Справа № 199/7377/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 травня 2018 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , треті особи Компанія з обмеженою відповідальністю Емінтіа Ентерпрайзис ЛТД, Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство Лівобережжя про витребування майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року перший заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах Дніпровської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи Компанія з обмеженою відповідальністю Емінтіа Ентерпрайзис ЛТД, Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство Лівобережжяпро витребування майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що в ході здійснення представницьких повноважень прокуратурою області встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м.Дніпра об`єктів нерухомого майна шляхом їх відчуження на користь інших осіб, в тому числі нежитлового приміщення АДРЕСА_1 . Рішенням Дніпропетровської обласної ради №232-10/ХХІV від 23 жовтня 2003 року Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м.Дніпропетровська, затверджено розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради №159-р від 18 серпня 2003 року Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м.Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства Лівобережжя. Рішенням Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19 листопада 2003 року Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств Південне, Центральний, Лівобережжя, до комунальної власності прийнято житлово-комунальне підприємство Лівобережжя з майном, будівлями і спорудами, що перебували на його балансі, відповідно до акта приймання-передачі від 18 серпня 2003 року. Відповідно до підпункту 2.1 рішення Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19 листопада 2003 року комітету комунальної власності міської ради доручено внести зміни до установчих документів комунального підприємства відповідно до чинного законодавства. Наказом комітету комунальної власності міської ради від 17 лютого 2004 року №15-КВ затверджено нову редакцію статуту комунального житлово-експлуатаційного підприємства Лівобережжя Дніпропетровської міської ради, перереєстрованого виконкомом Дніпропетровської міської ради 25 лютого 2004 року, реєстраційна справа № 04052092Ю0040072. На підставі розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради №159-р від 18 серпня 2003 року, рішення Дніпропетровської обласної ради від 23 жовтня 2003 року №232-10/ХХІV, відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 08 травня 2013 року проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 . Рішенням Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02 березня 2011 року об`єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема КЖЕП Лівобережжя, передано на баланс КП Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю, що обґрунтовувалось реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов`язувалось з визначенням єдиного підприємства, наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі КП Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю. Разом з тим, 06 серпня 2012 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі №38/5005/6636/2012 про банкрутство комунального житлово-експлуатаційного підприємства Лівобережжя Дніпропетровської міської ради. Однак, на час відкриття провадження у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02 березня 2011 року КЖЕП Лівобережжя в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалося на балансі підприємства за відсутності правових підстав. Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2012 у справі №38/5005/6636/2012 комунальне житлово-експлуатаційне підприємство Лівобережжя Дніпропетровської міської ради визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором КЖЕП Лівобережжя призначено арбітражного керуючого Барановського О. М., яким всупереч вимог чинного законодавства та рішення Дніпропетровської міської ради з питань управління об`єктами комунальної власності, нежитлове приміщення АДРЕСА_1 з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення товарною біржею Регіональна універсальна біржа торгів з продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 58,1 кв. м, оформлених протоколом № 28 від 27 грудня 2012 року, та переможцем яких визначено компанію з обмеженою відповідальністю Емінтіа Ентерпрайзис ЛТД. На підставі протоколу №28 проведення біржових торгів з купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , 05 червня 2013 року між комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Лівобережжя Дніпропетровської міської ради та компанією з обмеженою відповідальністю Емінтіа Ентерпрайзис ЛТД укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 58,1 кв. м. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В. та зареєстровано в реєстрі за №780, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у справі №38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП Лівобережжя Дніпропетровської міської ради задоволено скаргу прокуратури області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об`єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу укладені на їх підставі. Зокрема, рішенням суду визнано неправомірними дії ліквідатора КЖЕП Лівобережжя арбітражного керуючого Барановського О.В. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення АДРЕСА_1 та продажу його з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27 грудня 2012 року товарною біржею Регіональна універсальна біржа з продажу нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 58,1 кв. м, оформлених протоколом №28 від 27 грудня 2012 року та визнано недійсним договір купівлі-продажу №780 від 05 червня 2013 року, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В., укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим Саричевою Н. ОСОБА_3 та компанією з обмеженою відповідальністю Емінтіа Ентерпрайзис ЛТД з відчуження нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 58,1 кв. м. Вказане нерухоме майно компанією з обмеженою відповідальністю Емінтіа Ентерпрайзис ЛТД відчужено на користь ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу №3278 від 30 липня 2013 року. На підставі викладеного, перший заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах Дніпровської міської ради просив суд витребувати від відповідача на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 58,1 кв. м.

Рішенням Амур-Ниждньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2018 року задоволено позов першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах Дніпровської міської ради. Витребувано від ОСОБА_2 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення №13 АДРЕСА_2 по АДРЕСА_3 . Вирішено питання щодо судових витрат у справі (т.2 а.с.100-105).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2018 року рішення Амур-Ниждньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2018 року залишено без змін (т.2 а.с.143-149).

Постановою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Амур-Ниждньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2018 року залишено без змін (т.3 а.с.135-142).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який не є учасником справи та не був залучений до участі у справі, просить рішення Амур-Ниждньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах Дніпровської міської ради, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу перший заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах Дніпровської міської ради просив закрити апеляційне провадження, а у разі відсутності підстав для закриття апеляційного провадження, рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статей 12, 15, 16, 20 ЦК України особа здійснює свої цивільні права, в тому числі право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, на власний розсуд. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст.ст. 319, 321, 658 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже, у разі якщо відчуження майна мало місце два і більше разів після укладення правочину, який в подальшому визнано недійсним, таке майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, як від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову на підставі частини першої статті 388 ЦК України.

Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів.

Відповідно до частини п`ятої статті 16 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Статтею 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що до виключної компетенції пленарного засідання міської ради відноситься прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Частинами п`ятою, восьмою статті 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності; об`єкти комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Виключні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Дніпровська міська рада.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Відповідно до статей 22, 23 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (в редакції до внесення змін 19 січня 2013 року) у випадках, передбачених законом, господарський суд приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру; з дня прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виконання зобов`язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбаченому цим розділом.

Статтею 26 Закону передбачено передачу певного майна боржника в комунальну власність місцевої громади.

Отже, законодавством про банкрутство не встановлюється порядок реалізації майна боржника виключно шляхом його продажу та не виключається можливість передачі майна боржника, в тому числі комунального підприємства, за наявності відповідного рішення місцевої ради, на баланс іншого комунального підприємства, зокрема, за рішенням суду про зобов`язання вчинити такі дії.

З матеріалів справи вбачається, рішенням Дніпропетровської обласної ради №232-10/ХХІV від 23 жовтня 2003 року Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м.Дніпропетровська, затверджено розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради №159-р від 18 серпня 2003 року Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м. Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства Лівобережжя (т.1 а.с.10, 27, 28).

Рішенням Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19 листопада 2003 року Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств Південне, Центральний, Лівобережжя, до комунальної власності прийнято житлово-комунальне підприємство Лівобережжя з майном, будівлями і спорудами, що перебували на його балансі, відповідно до акта приймання-передачі від 18 серпня 2003 року (т.1 а.с.11-26, 29, 30).

Відповідно до підпункту 2.1 рішення Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19 листопада 2003 року комітету комунальної власності міської ради доручено внести зміни до установчих документів комунального підприємства відповідно до чинного законодавства.

Наказом комітету комунальної власності міської ради від 17 лютого 2004 року №15-КВ затверджено нову редакцію статуту комунального житлово-експлуатаційного підприємства Лівобережжя Дніпропетровської міської ради, перереєстрованого виконкомом Дніпропетровської міської ради 25 лютого 2004 року, реєстраційна справа № 04052092Ю0040072.

На підставі розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради №159-р від 18 серпня 2003 року, рішення Дніпропетровської обласної ради від 23 жовтня 2003 року №232-10/ХХІV, відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 08 травня 2013 року проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 (т.1 а.с.37).

Рішенням Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02 березня 2011 року об`єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема КЖЕП Лівобережжя, передано на баланс КП Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю, що обґрунтовувалось реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов`язувалось з визначенням єдиного підприємства, наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі КП Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю (т.1 а.с.31-34).

06 серпня 2012 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі №38/5005/6636/2012 про банкрутство комунального житлово-експлуатаційного підприємства Лівобережжя Дніпропетровської міської ради. Однак, на час відкриття провадження у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02 березня 2011 року КЖЕП Лівобережжя в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалося на балансі підприємства за відсутності правових підстав.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2012 у справі №38/5005/6636/2012 комунальне житлово-експлуатаційне підприємство Лівобережжя Дніпропетровської міської ради визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором КЖЕП Лівобережжя призначено арбітражного керуючого Барановського О. М., яким всупереч вимог чинного законодавства та рішення Дніпропетровської міської ради з питань управління об`єктами комунальної власності, нежитлове приміщення АДРЕСА_1 з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення товарною біржею Регіональна універсальна біржа торгів з продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 58,1 кв. м, оформлених протоколом № 28 від 27 грудня 2012 року, та переможцем яких визначено компанію з обмеженою відповідальністю Емінтіа Ентерпрайзис ЛТД (т.2 а.с.76-82).

Постанову суду першої інстанції про введення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство не можна вважати судовим рішенням, на виконання якого безумовно здійснюється реалізація майна боржника, оскільки даним судовим актом вводиться особлива процедура банкрутства боржника, а сама реалізація майна боржника або передача майна, яке перебувало у нього на праві власності чи повного господарського відання, здійснюється з урахуванням положень законодавства, що регулює хід ліквідаційної процедури та інших особливостей правового статусу майна боржника, визначених спеціальними законами щодо різних категорій боржників.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

На підставі протоколу №28 проведення біржових торгів з купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , 05 червня 2013 року між комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Лівобережжя Дніпропетровської міської ради та компанією з обмеженою відповідальністю Емінтіа Ентерпрайзис ЛТД укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 58,1 кв. м. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В. та зареєстровано в реєстрі за №780, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.39-41).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у справі №38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП Лівобережжя Дніпропетровської міської ради задоволено скаргу прокуратури області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об`єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу укладені на їх підставі (т.1 а.с.73-84).

Зокрема, рішенням суду визнано неправомірними дії ліквідатора КЖЕП Лівобережжя арбітражного керуючого Барановського О.В. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення АДРЕСА_1 та продажу його з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27 грудня 2012 року товарною біржею Регіональна універсальна біржа з продажу нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 58,1 кв. м, оформлених протоколом №28 від 27 грудня 2012 року та визнано недійсним договір купівлі-продажу №780 від 05 червня 2013 року, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В., укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим Саричевою Н. ОСОБА_3 та компанією з обмеженою відповідальністю Емінтіа Ентерпрайзис ЛТД з відчуження нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 58,1 кв. м.

Вказане нерухоме майно компанією з обмеженою відповідальністю Емінтіа Ентерпрайзис ЛТД було відчужено на користь ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу №3278 від 30 липня 2013 року(т.1 а.с.56-59).

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилався на те, що він з 21 квітня 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 та спірне нерухоме майно було придбано ОСОБА_2 у період їх шлюбу (т.3 а.с.154).

Слід зазначити, з урахуванням того, що у справі №38/5005/6636/2012 встановлено факт недійсності договору купівлі-продажу з відчуження спірного нерухомого майна, що свідчить про вибуття спірного майна з володіння законного власника територіальної громади міста з порушенням вимог чинного законодавства, та поза його волею, вказані обставини під час розгляду цієї справи не підлягають доказуванню.

Таким чином, спірне комунальне майно вибуло з власності територіальної громади міста Дніпропетровська поза волею громади, інтереси якої представляє Дніпропетровська міська рада, іншим шляхом (шляхом вчинення ліквідатором боржника у справі про банкрутство дій з перевищенням повноважень, про що є відповідна ухвала суду у справі про банкрутство).

Враховуючи, що спірне нерухоме майно вибуло із власності Дніпровської міської ради поза волею власника іншим шляхом, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для витребування вказаного майна у відповідача як добросовісного набувача в порядку частини першої статті 388 ЦК України, а тому суд дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог прокурора.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, пославшись на те, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння Дніпровської міської ради поза її волею, а тому наявні правові підстави для витребування майна на підставі ст. 388 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності підстав витребування нерухомого майна від ОСОБА_2 спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строків позовної давності у даній справі є необгрунтованими та спростовуються наявними доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповного зясування судом всіх обставин справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді