ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/680/20 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 305020000
У Х В А Л А

22 червня 2020 р. м. Тернопіль

Суддя Тернопільського апеляційного суду Ткач З.Є. при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Тернопільобленерго», Комунального підприємства «Тернопільводоканал» про зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2020 року.

Розглянувши зміст апеляційної скарги, суд дійшов до наступних висновків.

Статтею 356 ЦПК України визначені вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги. Згідно норм статті 13 цього Кодексу учасник справи на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору, обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Відповідно до частини другої цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти другий, одинадцятий частини третьої статті 2 ЦПК України). Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт перший частини другої статті 43 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності цих осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пункти другий, одинадцятий частини третьої статті 2 ЦПК України ), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України.

Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 в основному зводяться до образливих тверджень на адресу суддів місцевого суду, судової та правоохоронної систем України, із вживанням нецензурних слів.

Використання вжитих ОСОБА_1 висловлювань виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що, наприклад, у розумінні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) констатується як зловживання правом на подання заяви. Так цей Суд, застосовуючи підпункт "а" пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу Суд вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. ухвали щодо прийнятності у справах "Ржегак проти Чесь-кої Республіки" від 14 травня 2004 року, заява № 67208/01; "Дюрінже та Грандж про-ти Франції" від 4 лютого 2003 року, заяви № 61164/00 і № 18589/02; "Guntis Apinis проти Латвії" від 20 вересня 2011 року, заява № 46549/06).

Аналогічний висновок, як уже згадувалося, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19 (провадження №11-82заі19 ).

Звертаючись в суд з відповідними процесуальними документами, скаржнику хоч і надане право викладати їх на власний розсуд з дотриманням загальних вимог щодо форми та змісту, проте це не дає йому права огульно та свавільно використовувати неоднозначні звертання до учасників процесу, що можуть слугувати виявом неповаги до честі, гідності цих осіб, а також власні судження, твердження, роздуми, які трактуються, інтерпретуються двозначно та образливо в цілому, що є неприпустимим та свідчить про зловживання ним своїми процесуальними правами.

Статтею 357 ЦПК України, що є відсильною до норм статті 185 ЦПК України, визначені підстави для повернення скарги. Разом із тим, наведеними нормами не встановлено такої підстави для повернення апеляційної скарги як зловживання процесуальними правами.

Водночас за частиною третьою статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безспірне допущення ОСОБА_1 зловживання його процесуальними правами, то його апеляційну скаргу необхідно повернути на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України. Такого результату за вивченням апеляційної скарги ОСОБА_1 суд дійшов з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19.

Разом із тим вбачається доцільним роз`яснити скаржнику, що викладена судова оцінка його апеляційної скарги не позбавляє його права за наявності для того підстав подати апеляційну скаргу, добросовісно користуючись цим правом, тобто керуючись завданням цивільного судочинства, не використовуючи образливі висловлювання, виявляючи повагу до учасників судового процесу та виконуючи інші вимоги чинного цивільного законодавства України.

Керуючись статтями 44, 185, 357 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2020 року повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Суддя Тернопільського

апеляційного суду Ткач З.Є.