Постанова

Іменем України

24 червня 2020 року

м. Київ

справа № 761/31038/13-ц

провадження № 61-38445св18

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 травня 2018 року у складі судді Махлай Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Заява мотивована тим, що на підставі заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2009 року було видано виконавчі листи про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» боргу у сумі 543 493,69 грн та судові витрати у розмірі 1 730,00 грн, а всього - 545 223,69 грн витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 30,00 грн, витрати на розміщення оголошення про виклик в засобах масової інформації в сумі 420,00 грн, а всього - 20 289,42 грн.

Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - до 09 вересня 2012 року. Оскільки вказаний вище виконавчий лист був отриманий поза межами строку пред`явлення його до виконання, а саме 31 травня 2013 року, заявник просив суд поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року заяву ПАТ КБ «Надра» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання в справі за позовом ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено.

Поновлюючи строк для пред`явлення виконавчого документа, суд першої інстанції виходив із того, що виконавчі листи у справі № 2-4839/09 були отримані представником ПАТ «КБ Надра» 31 травня 2013 року, тобто поза межами строку пред`явлення їх до виконання, за таких обставин, заявник був позбавлений можливості пред`явити виконавчі листи до виконання у встановлений законом строк, а тому заява підлягає задоволенню.

Короткий зміст ухвал суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись із ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року, ОСОБА_2. 29 березня 2018 року оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Визнано неповажними зазначені у клопотанні причини пропуску строку на апеляційне оскарження та надано строк на подачу заяви про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали суду з інших підстав.

Надано позивачу строк для усунення недоліків апеляційної скарги десять днів з дня отримання копії цієї ухвали та роз`яснено, що у разі якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовить у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга подана більш ніж через 4 роки після постановлення оскаржуваної ухвали. Про будь-які причини, через які заявник протягом чотирьох років не міг ознайомитись з матеріалами справи останній не вказує.

Апеляційний суд вважав, що оскільки апеляційну скаргу подано поза межами строку на апеляційне оскарження, а вказані заявником причини пропуску такого строку визнані неповажними, вона підлягає залишенню без руху.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційна скарга ОСОБА_2 подана з порушенням процесуального строку на апеляційне оскарження, а заява про поновлення строку не містить будь-яких причин неподання апеляційної скарги протягом п`яти днів із дня отримання копії повного тексту оскаржуваної ухвали.

При цьому суд посилався на частину другу статті 294 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали), відповідно до якої у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

14 червня 2018 року ОСОБА_2. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2018 року, в якій просить скасувати це судове рішення, яке перешкоджає провадженню в справі, та передати справу для продовження розгляду до апеляційного суду. При цьому посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 354 ЦПК України, відповідно до якої визначено 15-денний строк подання апеляційної скарги на ухвалу.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

У грудні 2018 року справа № 761/31038/13-ц надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2020 року вказану справу призначено судді-доповідачеві Сімоненко В. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження та помилково вважав пропущеним строк на подання апеляційної скарги.

Апеляційним судом неправильно застосовано положення частини другої статті 294 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення ухвали судом першої інстанції), оскільки 15 грудня 2017 року набрали чинності зміни до ЦПК України.

При поданні апеляційної скарги 29 березня 2018 року ОСОБА_2. керувався положеннями статті 354 ЦПК України (у редакції від 15 грудня 2017 року), якою передбачено право особи на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів із дня вручення йому відповідної ухвали.

Оскільки оскаржувана ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року отримана апелянтом 14 березня 2018 року, апеляційну скаргу подано 29 березня 2018 року, а тому строк на апеляційне оскарження відповідно до статті 354 ЦПК України не пропущений.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У січні 2019 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Біла І. В. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_2 , а оскаржувану ухвалу залишити в силі.

При цьому посилається на прецеденту практику ЄСПЛ, який зазначає, що судове рішення може порушити принцип юридичної визначеності, якщо строк на апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, що не видаються переконливими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року заяву ПАТ КБ «Надра» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання в справі за позовом ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено.

Не погоджуючись із ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року, ОСОБА_2. 29 березня 2018 року оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Визнано неповажними зазначені у клопотанні причини пропуску строку на апеляційне оскарження та надано строк на подачу заяви про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали суду з інших підстав.

Відповідно до зворотного поштового повідомлення копія ухвали була вручена апелянту 24 квітня 2018 року.

На виконання вимог ухвали суду, 03 травня 2018 року ОСОБА_2 подав заяву, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, зазначаючи, що повний текст ухвали було отримано 14 березня 2018 року. При поданні апеляційної скарги апелянт користувався приписами цивільного процесуального Кодексу у новій редакції. Будь-яких інших підстав пропуску строку апеляційного оскарження заява не містить.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року.

Наведені заявником підстави пропуску строку, судом апеляційної інстанції визнані неповажними, про що наведено відповідні мотиви.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, вивчивши аргументи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції в повній мірі не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Судові процедури повинні бути справедливими (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), так як особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на апеляційне оскарження рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив із неповажності причин строку на апеляційне оскарження, оскільки про поважність причин, через які апелянт не міг подати апеляційну скаргу протягом п`яти днів після отримання повного тексту ухвали, у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження не зазначено.

Встановивши, що оскаржувана ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року отримана апелянтом 14 березня 2018 року, а апеляційну скаргу подано 29 березня 2018 року, тобто з порушенням строку п`яти днів з дня отримання копії ухвали, апеляційний суд вважав за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження.

При цьому апеляційний суд посилався на положення частини другої статті 294 ЦПК України у редакції 2004 року, відповідно до якої апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 2 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Аналогічні положення містить стаття 3 чинного ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18) зроблено висновок про те, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент вчинення таких дій (частина третя статті 3 ЦПК України).

Таким чином, процедура апеляційного оскарження визначається на момент подачі апеляційної скарги, тобто вчинення процесуальних дій, а не на момент ухвалення оскаржених судових рішень.

Оскільки ОСОБА_2. звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції 29 березня 2018, то апеляційний суд помилково керувався нормами ЦПК України в редакції, чинній не на час подання такої скарги, а на момент ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження апеляційний суд помилкового виходив з п`ятиденного строку на оскарження ухвали суду першої інстанції.

При обчисленні процесуальних строків суду слід враховувати всі обставини справи.

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження, передбаченого статтею 294 ЦПК України 2004 року, не може вважатись законною та обґрунтованою.

Разом із тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 6 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Слід зауважити, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки і разом з тим, розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

При вирішенні питання відкриття чи відмови у відкритті апеляційного провадження, суду апеляційної інстанції необхідно встановити, чи був ОСОБА_2. повідомлений про розгляд справи за заявою ПАТ КБ «Надра» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, та чи існували обставини непереборної сили, що спричинили пропуск строку на апеляційне оскарження, тобто виключні обставини, за яких суд вирішує питання про відкриття апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, та з`ясувати, чи не порушить подання ОСОБА_2 апеляційної скарги після спливу більше чотирьох років з моменту постановлення ухвали суду першої інстанції принцип юридичної визначеності.

Під час продовження розгляду справи апеляційний суд має врахувати викладене вище, повторно вирішити питання про відкриття апеляційного провадження із викладенням обґрунтованих мотивів відкриття провадження у справі чи відмови у відкритті провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, а справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 травня 2018 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судд А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик