справа № 361/6895/17
провадження № 2/361/40/20
РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2020 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Пальчак Р.Р., Срібної Ю.О., Зазимко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати спільним сумісним майном подружжя, його та ОСОБА_2 , наступне майно: земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; незавершений будівництвом (ступінь готовності 100 %) житловий будинок, загальною площею 274,7 м2, житловою площею 110,8 м2, нежитловою площею 163,9 м2, із господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за цією ж адресою; автомобіль марки Volvo?, модель V40CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіль марки Toyota?, модель RAV 4?, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя просив визнати за ним і відповідачем ОСОБА_2 , за кожним із них, право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та Ѕ частку незавершеного будівництвом (ступінь готовності 100 %) житлового будинку, загальною площею 274,7 м2, житловою площею 110,8 м2, нежитловою площею 163,9 м2, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за вказаною адресою на зазначеній вище земельній ділянці.

У порядку поділу спільного майна подружжя просив визнати за ним право власності на автомобіль марки Volvo?, модель V40CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; за відповідачем ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки Toyota?, модель RAV 4?, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В обґрунтування позову зазначав, що з 24 липня 2004 року він і відповідач перебували у шлюбі. Від шлюбу вони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 вересня 2014 року у період шлюбу сторони як подружжя згідно із договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Єлістратовою С.В., зареєстрованим у реєстрі за № 2961, за спільні кошти придбали земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку на підставі цього договору купівлі-продажу зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 .

За час перебування у шлюбі сторонами на зазначеній земельній ділянці було збудовано житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами.

Цей будинок в експлуатацію не прийнятий, право власності на нього не зареєстровано.

Згідно із Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, виданого Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 12 травня 2017 року № КС60, даний житловий будинок вважається закінченим будівництвом та готовим до експлуатації.

Вказував на те, що придбанням будівельних матеріалів і будівництвом цього житлового будинку, на підставі довіреності від 01 вересня 2014 року, виданої ОСОБА_2 на його ім`я, посвідченої приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Єлістратовою С.В. за реєстровим № 2967, займався він. Строк дії цієї довіреності закінчився, тому він позбавлений був можливості ввести зазначений будинок, який є спільною сумісною власністю його та ОСОБА_2 , в експлуатацію, так як термін довіреності закінчився 02 вересня 2017 року. Зазначав, що оскільки земельна ділянка площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003 та вказаний житловий будинок, набуті у період його шлюбу із ОСОБА_2 , це нерухоме майно є спільним сумісним майном подружжя, тому, враховуючи ступінь готовності 100 % даного житлового будинку, можливо здійснити його поділ як об`єкта незавершеного будівництва. Це нерухоме майно має бути поділено в рівних частках між ними, тобто, виділивши кожному із них у власність по Ѕ частки земельної ділянки площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; та по Ѕ частки незавершеного будівництвом (ступінь готовності 100 %) житлового будинку, загальною площею 274,7 м2, житловою площею 110,8 м2, нежитловою площею 163,9 м2, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за вказаною вище адресою на зазначеній земельній ділянці.

Крім того, вказував на те, що за період його перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , ними також було придбано два транспортних засоби: автомобіль марки Volvo?, модель V40CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ним (позивачем), та автомобіль марки Toyota?, модель RAV 4?, реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 .

Вважав доцільним у порядку поділу спільного сумісного майна виділити йому у власність автомобіль марки Volvo?, модель V40CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 автомобіль марки Toyota?, модель RAV 4?, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 у суді заявлені позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному вище, просили суд задовольнити позов повністю.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 у судовому засіданні позов визнали частково, не заперечували проти виділення у власність ОСОБА_1 автомобіля марки Volvo?, модель V40CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а ОСОБА_2 автомобіля марки Toyota?, модель RAV 4?, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в іншій частині позов не визнали, проти вимог щодо визнання спільним сумісним майном подружжя земельної ділянки і незавершеного будівництвом житлового будинку заперечували. Адвокат Чорна О.О. подала до суду відзив на позов, у якому посилалася на те, що з 24 липня 2004 року сторони перебували у шлюбі, рішенням суду від 13 листопада 2017 року шлюб між ними розірвано. За період перебування у шлюбі сторонами придбано два транспортних засоби: автомобіль марки Volvo?, модель V40CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль марки Toyota?, модель RAV 4?. Вказувала на те, що придбання спірної земельної ділянки площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та побудова на ній житлового будинку не були здійснені за спільні кошти подружжя ОСОБА_7 , оскільки фактично подружні відносини між сторонами припинені із серпня 2014 року, з цього часу спільного господарства вони не вели та спільного бюджету не мали. Також зазначала, що відповідач ОСОБА_2 із 2014 року проживала однією сім`єю з іншим чоловіком, який придбав для неї зазначену вище земельну ділянку та здійснив придбання будівельних матеріалів для будівництва на даній земельній ділянці житлового будинку, тому позов у цій частині є безпідставним та задоволенню він не підлягає.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 24 липня 2004 року ОСОБА_1 і ОСОБА_8 уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 472.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13 листопада 2017 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області за позовом ОСОБА_2 шлюб між сторонами розірвано (цивільна справа № 361/1991/17).

24 листопада 2017 року дане рішення суду набрало законної сили.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, вказуючи на те, що за період його перебування у шлюбі з ОСОБА_2 з 24 липня 2004 року по травень 2017 року ними набуто наступне майно: земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; на даній земельній ділянці ними здійснено будівництво житлового будинку, який ще в експлуатацію не ведений, проте має ступінь готовності 100 % (незавершене будівництво); автомобілі марки Volvo?, модель V40CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , і марки Toyota?, модель RAV 4?, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 не заперечувала щодо поділу спільного сумісного рухомого майна двох автомобілів: марки Volvo?, модель V40CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та марки Toyota?, модель RAV 4?, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом визнання права власності на автомобіль марки Volvo?, модель V40CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за позивачем ОСОБА_1 , на автомобіль марки Toyota?, модель RAV 4?, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за нею.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови № 2 від 12 червня 2009 року Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції роз`яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи зазначені норми законодавства, а також те, що відповідач ОСОБА_2 позов у частині визнання спільним сумісним майном із позивачем ОСОБА_1 зазначених двох автомобілів та їх поділу визнала, суд вважає, що обставини щодо придбання сторонами цього рухомого майна у період шлюбу не потребують з`ясування та дослідження.

Судом встановлено, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Звертаючись до суду з позовом, який є предметом даного судового розгляду, позивач ОСОБА_9 заявив у ньому вимоги, зокрема, про визнання спільною сумісною власністю його та ОСОБА_2 наступного нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , і незавершеного будівництвом (ступінь готовності 100 %) житлового будинку за цією ж адресою, загальною площею 274,7 м2, житловою площею 110,8 м2, нежитловою площею 163,9 м2, із господарськими будівлями і спорудами, та у порядку поділу спільного сумісного майна просив визнати за ним і ОСОБА_2 , за кожним із них, право власності на Ѕ частку земельної ділянки та незавершеного будівництвом житлового будинку.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Реалізуючи завдання цивільного судочинства, закріплені у ст. 2 ЦПК України, суд повинен надати правову оцінку саме цим конкретним підставам, оскільки з урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які вони посилаються, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення даного спору, які із них визнаються кожною стороною та які підлягають доказуванню.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правовий зміст наведених вище законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають істотне значення для правильного вирішення цивільного спору.

При вирішенні даного спору, у контексті із заявленими позовними вимогами позивача, доказуванню підлягають обставини щодо можливості визнання земельної ділянки та об`єкта незавершеного будівництвом житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, їх поділ, а також підстави набуття сторонами у власність спірного нерухомого майна.

Суд встановив, що 01 вересня 2014 року відповідач ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного із ОСОБА_10 , який посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Єлістратовою С.В., зареєстрований в реєстрі за № 2961, придбала незабудовану земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Із п. 4.3 цього договору купівлі-продажу земельної ділянки видно, що купівля-продаж земельної ділянки вчиняється за письмовою згодою подружжя сторін: ОСОБА_11 та ОСОБА_1 , висловленою ними у заявах, справжність підпису на яких засвідчена приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Єлістратовою С.В. 01 вересня 2014 року за реєстровими № 2959 та № 2960.

Із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13 червня 2017 року № 89419866 видно, що на підставі цього договору купівлі-продажу від 01 вересня 2014 року право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 .

Також, 01 вересня 2014 року, відповідач ОСОБА_2 від свого імені надала довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Броварського міськрайонного нотаріального округу Київської області Єлістратовою С.В., зареєстрована в реєстрі за № 2967, якою уповноважила позивача ОСОБА_1 представляти її інтереси, зокрема, при вирішенні питань, пов`язаних із оформленням і отриманням технічної, проектної та іншої дозвільної документації, будівництвом, введенням в експлуатацію, оформленням та реєстрацією права власності на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд встановив, що 17 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області з повідомленням КС 13 про початок виконання будівельних робіт житлового будинку, господарських будівель і споруд на земельній ділянці площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, за адресою: АДРЕСА_1 .

Із декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, від 12 травня 2017 року вбачається, що на вказаній земельній ділянці площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, побудований житловий будинок загальною площею 274,7 м2. Цей житловий будинок є закінченим будівництвом та готовим до експлуатації об`єктом.

Сторони у судовому засіданні не заперечували факту, що даний будинок в експлуатацію не ведений, його готовність становить 100 % та вони у ньому проживали.

У ч. ч. 6, 9, 10 ст. 7 СК України встановлено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За змістом ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Пленум Верховного Суду України у п. п. 23, 24 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя роз`яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у цивільній справі № 372/504/17 зазначила, що аналіз норм ст. ст. 60, 70 СК України, ст. 368 ЦК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Заперечуючи проти вимог позивача ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 посилалася на те, що з 2014 року вона проживає з іншим чоловіком ОСОБА_12 , який надав їй грошові кошти на придбання земельної ділянки площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та будівництво на ній будинку.

На підтвердження даних обставин відповідачем ОСОБА_2 заявлено клопотання про виклик до суду як свідка ОСОБА_12 для надання пояснень та підтвердження ним цих фактів.

Свідок ОСОБА_12 у суді показав, що з відповідачем ОСОБА_2 він знайомий давно, у них склалися теплі, близькі стосунки, починаючи із січня 2014 року він зустрічається з нею, проживали вони окремо. Також зазначав, що він надавав ОСОБА_2 , як коханій жінці, грошові кошти в сумі близько 275000 грн. на придбання нею земельної ділянки площею 0,2 га, що розташована у АДРЕСА_1 , та будівництво відповідачем на даній земельній ділянці житлового будинку.

Також показав, що подружжя ОСОБА_7 із січня 2014 року спільне господарство не ведуть, для того щоб не травмувати дітей вони проживали разом, хоча їхній шлюб існував формально. Відповідач ОСОБА_2 домовилася з позивачем ОСОБА_1 про те, що заради дітей він буде займатися будівництвом житлового будинку на зазначеній земельній ділянці, для чого надала йому від свого імені відповідну довіреність.

Відповідач ОСОБА_2 на підтвердження обставин придбання будівельних матеріалів для будівництва житлового будинку на земельній ділянці площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надала до суду квитанції, у яких платником зазначений свідок ОСОБА_12 (т. 2 а. с. 9-54).

У жодній із зазначених квитанцій не міститься відомостей, зокрема, адреси їх доставки, а також того, що дані будівельні матеріали були придбані, доставлені та використані при будівництві саме житлового будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 на підтвердження позовних вимог надав суду квитанції про придбання будівельних матеріалів, у яких зазначені: він (позивач) як покупець та адреса їх доставки: АДРЕСА_1 .

Заперечуючи проти наданих відповідачем квитанцій, позивач ОСОБА_1 вказував на те, що будівельні матеріали, зазначені у цих квитанціях, не співпадають з тими, з яких збудований спірний житловий будинок, зокрема, колір плитки та блоку декоративного, на підтвердження чого ним також подано до суду фотокартки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 даних фактів щодо будівельних матеріалів, вказаних позивачем ОСОБА_1 , у суді не спростувала.

Здійснюючи оцінку поданих відповідачем, на спростування заявлених вимог позивача, доводів і доказів, зокрема, пояснення, заперечення, квитанцій, показання свідка, суд вважає, що дані докази є суперечливими, зокрема, у частині пояснення відповідача щодо її спільного проживання з ОСОБА_12 (т. 1 а. с. 198), у той же час свідок вказував на те, що він спільно із відповідачем не проживав. На підтвердження отримання грошових коштів від ОСОБА_12 на придбання спірної земельної ділянки та будівельних матеріалів для будівництва житлового будинку на ній, відповідач доказів до суду не подала, тому суд вважає, що ОСОБА_2 у суді не довела того факту, що нею було отримано грошові кошти від ОСОБА_12 на придбання спірної земельної ділянки та будівництво на ній житлового будинку.

За змістом ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський Суд у справі Ірландія проти Сполученого Королівства від 18 січня 1978 року вказав на те, що стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для суду, яке він вирішує у кожній справі окремо, оцінюючи докази суд застосовуватиме стандарт доказування поза розумним сумнівом, але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпції факту. В цьому контексті поведінка сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Суд наголошує, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

У ході розгляду цивільної справи № 361/1991/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, судом встановлено, зокрема, що позивач ОСОБА_2 просила суд розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись у позовній заяві на те, що сімейні стосунки припинені з 2014 року. У подальшому ОСОБА_2 уточнила, що у позові цю дату зазначено помилково, що сімейні стосунки сторонами припинені у березні 2017 року, коли вона після сварки пішла із дітьми від чоловіка, після чого вона повернулася до чоловіка, а уже із травня 2017 року сімейні стосунки між ними припинені остаточно.

Також судом у вказаній цивільній справі встановлено, що сімейні стосунки сторонами ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) припинені із травня 2017 року.

Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оцінюючи наведені вище обставини, суд вважає, що доводи відповідача ОСОБА_2 щодо її окремого проживання з ОСОБА_1 у період 2014 2017 років та відсутність спільного побуту, дійсності не відповідають, нею вони не підтвердженні, спростовуються встановленими судом обставинами у вказаній цивільній справі № 361/1991/17 та ухваленим за наслідками її розгляду рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2017 року про розірвання шлюбу між сторонами, яке відповідачем ОСОБА_2 не оскаржувалося та набрало законної сили.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 у суді не довела, що спірне майно придбано за її особисті кошти, а тому суд дійшов висновку, що земельна ділянка площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та незавершений будівництвом житловий будинок (ступінь готовності 100 %), що знаходиться на даній земельній ділянці, належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки набуте у період їхнього перебування у шлюбі з 24 липня 2004 року по травень 2017 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом норми ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Враховуючи зазначені вище норми, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині поділу спільного сумісного майна земельної ділянки площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню, тому за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , кожним із них, необхідно визнати право власності на Ѕ частку цієї земельної ділянки.

Вирішуючи позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в частині поділу спільного сумісного майна незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 274,7 м2, житловою площею 110,8 м2, нежитловою площею 163,9 м2, із господарськими будівлями і спорудами, та визнання за кожною із сторін права власності на Ѕ частку цього нерухомого майна, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст. ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 ЦПК України).

У ЦК України, крім понять нерухомість, нерухоме майно, об`єкт нерухомого майна (ч. 1 ст. 181, п. 6 ч. 1 ст. 346, ст. ст. 350, 351), вживаються також інші поняття, зокрема, об`єкт незавершеного будівництва (ст. 331), об`єкт будівництва (ст. ст. 876, 877, 879-881, 883), однак визначення цих понять відсутні.

Виходячи з аналізу чинного законодавства України та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації та з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком із юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил та підлягати поділу між ними.

Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналіз положень ст. 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами ст. ст. 177-179, 182 ЦК України, Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

У свою чергу, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнятого в експлуатацію, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Верховний Суд України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 зробив правовий висновок про те, що правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 571/1331/15-ц, постанові від 18 березня 2019 року у справі № 299/1757/16-ц зазначив, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з формально-правового погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю використаних у його будівництві будівельних матеріалів, результатів виконаних робіт, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і підлягати поділу між ними.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не вживає відповідних заходів щодо введенню спірного новоствореного житлового будинку в експлуатацію та оформлення права власності на цей будинок у встановленому порядку, а позивач ОСОБА_1 позбавлений можливості самостійно здійснити вказані дії, оскільки всі дозвільні документи на цей будинок оформлені на ім`я відповідача, що перешкоджає позивачу реалізувати своє право на отримання у власність частини новоствореного за час шлюбу сторін нерухомого майна, суд вважає необхідним визнати за позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 право кожного із них на Ѕ частку збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію незавершеного будівництвом житлового будинку (ступінь готовності 100 %) загальною площею 274,7 м2, житловою площею 110,8 м2, нежитловою площею 163,9 м2, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться у АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним і відповідачем ОСОБА_2 , за кожним із них, саме права власності на Ѕ частку зазначеного вище, незавершеного будівництвом житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами задоволенню не підлягають, оскільки визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який в експлуатацію ще не прийнято, законодавством не передбачено.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи часткове визнання ОСОБА_2 позовних вимог, факт набуття спірного майна у період перебування сторін у шлюбі, відсутність будь-яких доказів на підтвердження факту придбання спірної земельної ділянки та будівництва на дій вказаного житлового будинку за рахунок особистих коштів відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 49, 76-81, 89, 206, 259, 263 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно:

земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12;

незавершений будівництвом житловий будинок (ступінь готовності 100 %), загальною площею 274,7 м2, житловою площею 110,8 м2, нежитловою площею 163,9 м2, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

автомобіль марки Volvo?, модель V40CC, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 ;

автомобіль марки Toyota?, модель RAV 4?, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 .

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя:

виділити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на праві особистої власності автомобіль марки Volvo?, модель V40CC, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 ;

виділити ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) на праві особистої власності автомобіль марки Toyota?, модель RAV 4?, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 ;

визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12;

визнати за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12;

визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) право на Ѕ частку незавершеного будівництвом житлового будинку (ступінь готовності 100 %), загальною площею 274,7 м2, житловою площею 110,8 м2, нежитловою площею 163,9 м2, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) право на Ѕ частку незавершеного будівництвом житлового будинку (ступінь готовності 100 %), загальною площею 274,7 м2, житловою площею 110,8 м2, нежитловою площею 163,9 м2, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.