ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 694/2024/19
Провадження № 22-ц/821/1098/20
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.

секретаря: Анкудінова О. І.

заявник: ОСОБА_1 ;

заінтересовані особи: мале приватне підприємство «Рапід», Звенигородський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 07 квітня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: мале приватне підприємство «Рапід», Звенигородський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у складі головуючого судді: Яценко Г. М.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересовані особи: МПП «Рапід», Звенигородський міськрайонний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області.

Вимоги заяви мотивувала тим, що 22 листопада 2016 року Звенигородським районним судом Черкаської області ухвалено рішення у справі №694/543/16-ц за позовом МПП «РАПІД» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, яким суд задовольнив позов у повному обсязі.

Зазначає, що суд, задовольняючи позов, керувався тим, що рішенням арбітражного суду Черкаської області від 04 серпня 2000 року з ЖБК №5 «Юність» м. Звенигородка Черкаської області стягнуто на користь МПП «РАПІД» 201063 грн 34 коп.

Ухвалою Арбітражного суду Черкаської області від 20 грудня 2000 року змінено спосіб виконання зазначеного рішення шляхом звернення стягнення на майно ЖБК №5 «Юність» на суму 201063,34 грн.

У зв`язку з відсутністю грошових коштів у Звенигородського житлово-будівельного кооперативу №5 «Юність», загальними зборами членів кооперативу було прийняте рішення про виплату існуючого боргу МПП «РАПІД» за рахунок особистих коштів членів житлово-будівельного кооперативу №5 «Юність». Дане рішення, за прийняття якого проголосувало 58 із 70 членів кооперативу, було оформлене протоколом загальних зборів Звенигородського житлово-будівельного кооперативу №5 «Юність» №331 від 18 серпня 2004 року. З метою визначення сум грошових зобов`язань перед МП «РАПІД» кожного окремого члена житлово-будівельного кооперативу №5 «Юність», було складено реєстр про сплату боргу, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язана сплатити на користь МП «РАПІД» 2843 грн.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 17 квітня 2014 року юридична особа житловобудівельного кооперативу №5 «Юність» припинена 20 травня 2013 року на підставі судового рішення.

Кооператив, як юридична особа, не несе відповідальності за зобов`язаннями його членів, а члени кооперативу несуть субсидіарну відповідальність за збитки, вчинені кооперативом в межах внесеного ними паю.

Таким чином, оскільки житлово-будівельний кооператив №5 «Юність» мав невиконані грошові зобов`язання перед МПП «РАПІД» і внаслідок своєї фінансової неспроможності не мав можливості виконати такі зобов`язання, то таке зобов`язання в силу ст. 27 ЗУ «Про кооперацію» мало бути виконано членами кооперативу у межах їх внесків.

Вказує, що вона була членом житлово-будівельного кооперативу №5 «Юність» до моменту його припинення.

Вважає, що документи на підставі яких було ухвалене рішення у справі №694/543/16-ц про задоволення позову, а саме протокол ЖБК та реєстр про сплату боргу є неналежними документами для підтвердження її боргу, тому вона у справі є неналежним відповідачем, підтвердженням чого є рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 04 жовтня 2004 року по справі №2-893, яким встановлено обставину, що «скаржниця ОСОБА_1 не є боржником».

Крім того, вона не була присутня на загальних зборах 18 серпня 2004 року, коли вирішувалося питання про погашення боргу за рахунок особистих коштів членів кооперативу, і підпису свого не ставила під рішенням загальних зборів членів ЖБК та у реєстрі. Пай на той момент вона виплатила та отримала квартиру у свою власність, тобто всі грошові зобов`язання перед ЖБК ОСОБА_1 погодила до засідання загальних зборів від 18 серпня 2004 року.

Отже, перекладати на неї борги ЖБК та зобов`язання, які виникли після виконання нею всіх грошових зобов`язань перед ЖБК -5 «Юність» - дія неправомірна.

Змінивши прохальну частину остаточно просила суд встановити: факт, що ОСОБА_1 , власник квартири АДРЕСА_1 не є боржником стосовно боргів житлово-будівельного кооперативу №5 «Юність», розташованого за адресою: вул. Шмідта, 40, м. Звенигородка Черкаської області, прописаний в рішенні Звенигородського районного суду 04.10.2004 у справі №2-893 як встановлена неоспорювана обставина; факт відсутності у ОСОБА_1 боргу у сумі 2843 грн, зазначеному в реєстрі ЖБК - 5 «Юність», розташованому за адресою: вул. Шмідта, 40, м. Звенигородка Черкаської області, складеному 17 вересня 2004 року за №1 про сплату за рахунок особистих коштів МПП «РАПІД» та ПП « ОСОБА_3 »; факт, що ОСОБА_1 є неналежним боржником, а отже неналежним відповідачем у справі № 694/543/16-ц за позовом МПП «Рапід» до ОСОБА_1 про стягнення боргу; встановити, що документ ЖБК-5 «Юність», який розташований за адресою: вул. Шмідта, 40, м. Звенигородка Черкаської області, а саме протокол загальних зборів членів ЖБК від 18 вересня 2004 року та реєстр про сплату боргу від 17 вересня 2004 року за №1 є неналежними документами для підтвердження боргу ОСОБА_1 у сумі 2843 грн.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 07 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що із заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження, оскільки спір виник з приводу заборгованості, що існує між заявником ОСОБА_1 та МПП «РАПІД» у сумі 2843 грн.

25 травня 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 07 квітня 2020 року, як постановлену з порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на день постановлення оскаржуваної ухвали не існувало спору про право, оскільки спір вирішений Звенигородським районним судом 22 листопада 2016 року у справі № 694/543/16-ц, рішення набрало законної сили, виданий виконавчий лист, на підставі якого прийнята постанова державного виконавця про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 і яка виконується.

Встановлення фактів в порядку окремого провадження необхідне їй не для вирішення спору, якого не існує, а для захисту майнових прав самої заявниці.

Зазначає, що у загальному порядку заінтересована особа МПП «РАПІД» не спростувала і не оскаржила обставину «що ОСОБА_1 не є боржником», установленому судом 04 жовтня 2004 року у справі за № 2-0983.

26 червня 2020 року від МПП «РАПІД» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначало про те, що апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки усі доводи ОСОБА_1 зводяться до переоцінки рішення суду, що набрало законної сили після перегляду в суді апеляційної та касаційної інстанцій, що є неприпустимим.

Питання про наявність/відсутність боргу заявниці перед МПП «РАПІД» у справі № 2-893/2004 взагалі судом не вирішувалось.

Вважає, що подання ОСОБА_1 заяви про відсутність боргу, хоча вже є рішення суду про його стягнення, є зловживанням правом та ухиленням від виконання судового рішення.

Просило суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу районного суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Учасники справи в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

У свою чергу апеляційна скарга ОСОБА_1 містить клопотання про розгляд справи без її присутності.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були наявні в матеріалах справи.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду, яка у відповідності до ст. 258 ЦПК України є видом судових рішень, таким вимогам відповідає.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України встановлено перелік справ про встановлення фактів, які розглядає суд. Даний перелік не є вичерпним та ч. 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тобто, факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення та породжувати юридичні наслідки.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право (Постанова Верховного Суду № 61-18462ск18 від 15 листопада 2018 року, Постанова Верховного Суду № 61-34884св18 від 14 листопада 2018 року).

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У відповідності до заяви поданої ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, метою їх встановлення є підтвердження факту відсутності у ОСОБА_1 боргу в сумі 2843 грн, зазначеному в Реєстрі про сплату боргу, складеному ЖБК №5 «Юність» 17.09.2004 за №1 «Про сплату за рахунок особистих коштів МПП «Рапід» та ПП « ОСОБА_3 ».

У якості заінтересованих осіб ОСОБА_1 в заяві зазначено МПП «Рапід» та Звенигородський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Судом встановлено, що рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2016 року позов МПП «Рапід» до ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача, в тому числі 2843 грн основного боргу (а.с. 34-38, 171-172).

Постановою Верховного Суду від 31 липня 2019 року рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2016 року залишено без змін (а.с. 37-40).

З вищевказаних судових рішень вбачається, що між ОСОБА_1 та МПП «РАПІД» протягом тривалого часу має місце спір стосовно боргу у розмірі 2843 грн, який рішенням суду, яке набрало законної сили, стягнуто із ОСОБА_1 на користь МПП «РАПІД».

Звертаючись до суду із даною заявою, ОСОБА_1 просила встановити декілька юридичних фактів, які зводяться до того, що вона не має перед МПП «РАПІД» боргу у розмірі 2843 грн та взагалі не є боржником МПП «Рапід».

Тобто, у даному випадку є рішення суду про стягнення із заявника боргу в сумі 2843 грн, про відсутність якого ОСОБА_1 просить встановити факт, як і факт того, що вона є неналежним відповідачем у справі № 694/543/16-ц за позовом МПП «Рапід» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, тобто фактично метою подачі заяви про встановлення спірних фактів є встановлення відсутності боргу, що саме по собі засвідчує існування спору про право.

Посилання скаржника на те, що рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 04 жовтня 2004 року по справі №2-893 встановлено обставину, що «скаржниця ОСОБА_1 не є боржником» не заслуговують на увагу, оскільки зазначене рішення не містить жодного висновку про відсутність у ОСОБА_1 боргу перед МПП «Рапід». Вказаним рішенням було встановлено, що державний виконавець постановою від 10 березня 2004 року наклав арешт на майно боржника ЖБК «№5 «Юність», в тому числі і квартиру ОСОБА_1 , що було визнано неправомірним, адже ОСОБА_1 не була боржником у справах про стягнення боргу із ЖБК «№5 «Юність» на користь МПП «РАПІД» та на користь підприємця ОСОБА_3 (а.с. 10).

Частиною 6 ст. 294 ЦПК України, яка регламентує порядок розгляду справ окремого провадження, визначено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи залишає заяву без розгляду.

Отже, проаналізувавши склад учасників справи, зміст заявлених вимог та докази надані в їх підтвердження, та встановивши в процесі розгляду справи, що наявний спір про право, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, роз`яснивши заявнику, що заявлені нею вимоги можуть бути розглянуті у порядку загального або спрощеного позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвали судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті заяви, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали Лисянського районного суду Черкаської області від 07 квітня 2020 року- без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 07 квітня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 01 липня 2020 року.

Головуючий: Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко