Справа № 369/7918/19
Провадження № 2/369/1359/20
РІШЕННЯ

Іменем України

27.02.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Середенко Б.С.

за участі

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та ОСОБА_4 укладено договір позики в січні 2007 року на суму 150 000 грн., які не були повернуті. В період 2008-2009 років ОСОБА_4 запевняв його, що має власний будівельний бізнес і тому йому необхідні кошти для завершення будівництва. 24 грудня 2009 року був укладений договір позики на суму 250 000 грн. на строк до 01 червня 2010 року, а також попередній договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_4 отримав 125 000 грн. При підписанні даних угод дружина ОСОБА_5 надала згоду на укладення цих правочинів. У подальшому між ними ще були укладені такі договори позики: 11 листопада 2011 року 100 000 грн. та 30 000 дол. США; 30 листопада 2011 року 10 000 дол.США; 25 липня 2017 року 25 000 дол.США. Дані кошти не були повернуті. Протягом 2018 року він намагався домовитись з відповідачем щодо повернення коштів в досудовому порядку. 28 грудня 2018 року шляхом спільних перемовин ними було погоджений загальний розмір заборгованості в розмірі 40 000 дол., які ОСОБА_4 зобов`язувався повертати частинами до 01 жовтня 2019 року. Разом з тим, погоджений графік виплат відповідач порушив та отримані грошові кошти в борг не повернув, уникає будь-яких зустрічей. На час звернення до суду загальна заборгованість становить 40 000 дол.США, що за курсом НБУ становить 1 055 520 грн., заборгованість по простроченим платежам становить 17 000дол. США, що за курсом НБУ становити 448 596 грн.

Зазначив, що грошові кошти були витрачені в інтересах сімї, тому дружина ОСОБА_5 також несе відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім основної заборгованості відповідачі зобов`язані сплатити пеню по простроченому платежу в 17 000 дол.США за період з 01 березня 2019 року в розмірі 24 433,12 грн. та три відсотки річних в розмірі 4 129,54 грн.

Просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за договором позики з урахуванням пені та трьох відсотків річних в розмірі 1 084 082,66 грн.; судові витрати покласти на відповідачів.

16 жовтня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_4 . Не погоджуючись з позовом відповідач вказав, що дійсно між ним та позивачем тривалий час були ділові стосунки. За домовленостями між ними позивач у свій час отримав квартиру в с.Святопетрівське та цех для розливу води, яким ОСОБА_1 розпорядився на власний розсуд. У грудні 2018 року він дійсно написав розписку на 40 000 дол.США під психологічним тиском позивача, але в цей день він будь-яких грошових коштів не отримував. Вважає, що позивач не довів суду того, що між ними існують правовідносини за договором позики, факт передачі коштів за розпискою 2018 року не підтверджується. Просив відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали. Просили суд задоволити позов.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання відповідач ОСОБА_5 не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При розгляді справи судом встановлено, що 28 січня 2007 року ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 150 000,00 гривень із строком повернення до 28.11.2007 року, про що сторони склали відповідну письмову розписку.

24 грудня 2009 року ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 250 000,00 гривень із строком повернення до 01 червня 2010 року, про що сторони уклали письмовий Договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Бишовцем Р.В. та зареєстрованого у реєстрі за номером 1938.

24 грудня 2009 року ОСОБА_4 отримав грошові кошти в розмірі 125 000,00 гривень за Попереднім договором купівлі-продажу квартири у АДРЕСА_1 , яку зобов`язувався відчужити у власність ОСОБА_6 3.1. не пізніше 01 червня 2010 року, про що підписаний та нотаріально посвідчений Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області Бишовцем Р.В. та зареєстрованого у реєстрі за номером 1938.

Під час укладання вищевказаних нотаріальних договорів, ОСОБА_5 (дружина відповідача), було надано нотаріальну згоду на підписання її чоловіком ОСОБА_4 договору позики грошових коштів, а також попереднього договору купівлі-продажу квартири та основного договору купівлі-продажу квартири, з наданням права ОСОБА_4 в кожному конкретному випадку визначати суму (розмір), ціну, умови, строки на власний розсуд. Також, дана згода містила зауваження, що вищевказані правочини укладаються в інтересах сім`ї ОСОБА_7 , й ОСОБА_5 розуміє значення своїх дій і не помиляється у відношенні майбутніх правочинів, яка посвідчена приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Бишовцем Р.В. та зареєстрованого у реєстрі за номером 1936.

11 листопада 2011 року ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 100 000,00 гривень та 30 000,00 доларів США із зобов`язанням придбати за ці кошти цех для розливу води, про що складено відповідну письмову розписку;

30 листопада 2011 року, ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 10 000,00 доларів США для поїздки в Нігерію із зобов`язанням повернення цих коштів, про що склав відповідну письмову розписку.

25 липня 2017 року ОСОБА_4 отримав в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 25 000,00 доларів СІЛА із терміном повернення всією суми боргу на протязі семи місяців, про що видав відповідну письмову розписку.

28 грудня 2018 року ОСОБА_4 написав розписку, у якій вказав, що він отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 40 000 доларів США, та зобов`язується повертати вказану суму періодичними платежами наступним чином: до 1 березня 2019 року - повернути 3 000 доларів США; до 1 квітня 2019 року - повернути 4 000 доларів США; до 1 травня 2019 року - повернути 5 000 доларів США; до 01.06.2019,01.07.2019,01.08.2019,01.09.2019 - повертати по 5 000 доларів США; повний розрахунок провести до 01.10.2019 року.

Згідно зі статтею 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, розписка як документ, або договір, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За. ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи та поданого договору вбачається, що строк повернення коштів був погоджений у буд-якому випадку не пізніше 15 вересня 2014 року.

За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 2.07.2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначав, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За таких обставин будь-яка обіцянка позикодавця надати позику в майбутньому не має юридичного значення, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника або іншим документом, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми (частина друга статті 1047 ЦК України). Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За змістом положень статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути сторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі і повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

На підтвердження факту передачу грошових коштів ОСОБА_1 надав суду договори позики та розписки. З пояснень сторін вбачається, що дійсно з 2007 року ОСОБА_1 у різні періоди часу надавав в борг ОСОБА_4 грошові кошти. Матеріали справи не містять доказів повернення цих коштів. Натомість, 28 грудня 2018 року між сторонами досягнуто згоди щодо загальної суми грошових, отриманих відповідачем в борг. Пояснення відповідача, що саме в цей день по розписці від 28 грудня 2018 року грошові кошти не передавались тобто безгрошовість розписки і як наслідок відсутнє зобов`язання відповідача щодо їх повернення, суд до уваги не бере. Враховує при цьому, що з тексті розсипки не вбачається, що грошові кошти були передані в борг саме в день написання розписки, а вцілому посилання на отримання суми позики в розмірі 40 000 дол.США, та обов`язок ОСОБА_4 їх повернути у погоджений строк, тобто обов`язок повернення коштів виник з моменту передання грошей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки передував факт передачі коштів у борг. Тому доводи позову щодо стягнення з ОСОБА_4 суми боргу в розмірі 40 000 дол.США, що в еквіваленті на день розрахунку становить 1055520 грн. (курс НБУ 26,388 грн.), є обґрунтованими. Оцінюючи подані докази в сукупності суд вважає, що позивачем надано докази, що підтверджують укладення договору позики та неналежне виконання відповідачем умов договору позики.

Ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки кошти не були повернуті в строк, тому обґрунтовані є доводи позову щодо стягнення трьох відсотків річних. Разом з тим, при розрахунку сум до стягнень, суд враховує, що грошовою одиницею є гривна, нарахування штрафних санкцій має відбуватись на грошову одиницю гривну, тому за період з 01 березня 2019 року по 20 червня 2019 року з відповідача підлягають стягненню три відсотки річних в розмірі 4 129,54 грн. Тому позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних підлягають до задоволення.

За ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За правилом ст. 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих неналежним виконання зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З поданої розписки від 28 грудня 2018 року не вбачається, що сторонами погоджувався розмір пені за прострочення виконання зобов`язань.

У позовні заяві є загальні посилання на норми цивільного законодавства щодо можливого стягнення пені, при цьому позивач застосовує облікову ставу НБУ при розрахунку пені без посилання на норму ЦК, де встановлений такий розмір. За ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Тому вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають.

Згідно ч.4 ст.65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Виходячи із змісту вказаної норми, той з подружжя, хто не брав участі в укладанні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), якщо отримане майно за договором використане в інтересах сім`ї, навіть якщо другий з подружжя не знав про укладання договору, він вважається зобов`язаною особою.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на час отримання грошових коштів в борг в зареєстрованому шлюбі. Дана обставина не оспорювалась сторонами. Враховуючи пояснення сторін, подану згоду ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що передані в борг грошові кошти використовувались в інтересах сімї. Жодних доказів на спростування обставини щодо використання отриманих коштів в інтересах сім`ї відповідачами не надано. Тому суд приходить до висновку, що відповідачі мають відповідати як солідарні боржники.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат.

При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 9605 грн., які підлягають стягненню з відповідачів відповідно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 4692,04 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 1 055 520 грн. (один мільйон п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот двадцять грн.) та три відсотки річних в розмірі 4 129,54 грн. (чотири тисячі сто двадцять дев`ять грн. 54 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4692,04 грн. (чотири тисячі шістсот дев`яносто дві грн. 04 коп.).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі грн. 4692,04 грн. (чотири тисячі шістсот дев`яносто дві грн. 04 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09 квітня 2020 року.

Суддя