Ухвала

07 липня 2020 року

м. Київ

справа № 295/6175/19

провадження № 61-9111ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу комунального підприємства «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 серпня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 02 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Житомирська міська рада, про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до комунального підприємства «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради (далі - КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Житомирська міська рада, про відшкодування майнової шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 19 жовтня 2018 року в м. Житомирі по вулиці Вільський Шлях сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої було механічно пошкоджено його автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою Житомирського апеляційного суду від 15 березня 2019 року встановлено, що причиною ДТП стало неналежне технічне обслуговування працівником відповідача оглядового колодязя дощової каналізації по вулиці Вільський Шлях в м. Житомирі. Цією ж постановою інженера

КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 140 КУпАП

Позивач просив стягнути з відповідача суму завданої йому майнової шкоди у розмірі 88 525 грн, що включає: вартість відновлювального ремонту

86 925 грн, витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження - 1 600 грн та судові витрати.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто із КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради на користь ОСОБА_1 суму завданої майнової шкоди у загальному розмірі 88 525 грн, що включає: вартість відновлювального ремонту 86 925 грн, витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження - 1 600 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 02 червня 2020 року апеляційну скаргу КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради залишено без задоволення, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 серпня 2019 року залишено без змін.

16 червня 2020 року засобами поштового зв`язку КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради подало касаційну скаргу на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 серпня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 02 червня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Як підставу для скасування оскаржених судових рішень зазначає зокрема, що оскаржувані судові рішення є необґрунтованими та незаконними, при їх винесені не встановлено об`єктивно всі обставини дорожньо-транспортної пригоди, не враховано постанову Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 278/902/17-ц, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, судом не задоволені клопотання про призначення експертиз, не перевірено дотримання позивачем вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не доведено наявність складу правопорушення в діях інженера ОСОБА_2 , не врахована практика Європейського суду з прав людини та Узагальнений науково-консультативний висновок Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України від 07 листопада 2017 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради реалізувало своє право на апеляційний перегляд справи № 295/6175/19.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», у справі «Шамоян проти Вірменії»).

Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у справі № 295/6175/19 в сумі 88 525 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2020 року (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).

Справа № 295/6175/19 є малозначною в силу вимог закону (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України), незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої або апеляційної інстанції.

Касаційна скарга не містить доводів, які б свідчили про наявність випадків передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Сама по собі незгода відповідача із судовими рішеннями не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги переважно спрямовані на переоцінку доказів у справі та встановлення нових обставин.

Натомість встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради подано касаційну скаргу на судові рішення, ухвалені у малозначній справі; відповідачем реалізовано право на апеляційний перегляд справи, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, колегією суддів не встановлено, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Оскільки у відкритті касаційного провадження відмовлено, не підлягає розгляду клопотання КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради про зупинення виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 серпня 2019 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 02 червня 2020 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою комунального підприємства «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради на рішення Богунського районного суду м. Житомира

від 16 серпня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду

від 02 червня 2020 року в цивільній справі № 295/6175/19.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта