Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/2199/19
Провадження № 2/382/284/20
РІШЕННЯ

Іменем України

25 червня 2020 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яготин у спрощеному позовному провадженні справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Встановив:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в котрому зазначено, що відповідно до укладеного договору від 10.04.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 5800 грн. строком до 10.04.2008 року. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної заборгованості за кредитом. В зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 15.11.2019 року має заборгованість у загальному розмірі 27849,16 грн., яка складається: із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 90,65 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 9362,63 грн., та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 18365,88 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань та заборгованості не погашає, в зв`язку з чим просив стягнути з нього на користь банку вищевказану заборгованість та судовий збір.

Ухвалою суду від 20.12.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні із викликом сторін в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві до суду просив розглядати справу у його відсутності, вимоги підтримав.

Відповідач звернувся до суду із заявою про застосування до вимог позивача позовної давності та зазначив, що пунктом 4.4. договору № 2420-корп-ов від 10.04.2007 року, укладеного між Позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Договір), передбачено, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов`язань, передбачених п.п. 4.1.,4.2.,4.3 цього Договору, здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов`язання повинно було бути виконаним клієнтом. Згідно наданого Позивачем розрахунку заборгованості за договором № 2420-корп-ов від 10.04.2007 року, укладеного між Позивачем та клієнтом - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , станом на 15.11.2019, зазначена у позові прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 90,65 грн. (дев`яносто гривень 65 копійок) виникла 08.04.2014 року, тобто з цього дня позивач довідався про порушення свого права, як наслідок розпочався відлік позовної давності. Тобто, позивач мав право нараховувати пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за Договором протягом 3 років, починаючи з 08.04.2014, моменту прострочення погашення заборгованості по кредиту у розмірі 90,65 грн. (дев`яносто гривень 65 копійок), тоді як пеню було нараховано позивачем за період з 08.01.2008 року по 15.11.2019 року, тобто більш ніж за 12 років, що суперечить умовам договору та нормам діючого законодавства. Водночас, пунктом 4.7. Договору визначено, що строк позовної давності для звернення до суду із вимогою про стягнення кредиту, процентів за використання кредиту, винагороди, неустойки - пені, штрафів по цьому Договору встановлено сторонами у 5 (п`ять) років. Відтак, враховуючи, що перебіг строку позовної давності розпочався з 08.04.2014 року, на момент звернення Позивача до суду - 18.11.2019 року, строк позовної давності, як до основної вимоги про стягнення заборгованості за кредитом так і до вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом та пені минув, а саме, сплинув 08.04.2019 року. У відповідності до положень ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що сума в розмірі 4938,00 грн., була списана банком самостійно без його відома, а тому здійснення вказаного платежу не можна вважати перериванням строку позовної давності.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Під час розгляду справи встановлено, що згідно укладеного договору від 10.04.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 5800 грн. строком до 10.04.2008 року (а.с.6-9).

Із розрахунку заборгованості (а.с.4-5) вбачається, що загальна сума заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 90,65 грн., залишок заборгованості за процентами складає 9392,63 грн., загальна сума нарахованої пені складає 18365,88 грн. Відповідачем здійснено платежі 08.04.2014 в розмірі 5000 грн., який зараховано як погашення кредиту; 07.08.2014 в розмірі 4000 грн., який зараховано, як погашення відсотків за кредитом; 20.07.2018 в розмірі 4938,00 грн. за рахунок списання із інших рахунків боржника, що підтверджується довідкою виданою позивачем та зараховано в погашення заборгованості за відсотками.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.2.3.6 Договору №2420-корп-ов про надання овердрафт-мікро кредиту, визначено, що банк має право списувати грошові кошти із поточних рахунків клієнта, вказаних в даному договорі при настанні строків платежів передбачених даним договором в межах сум, які підлягають оплаті. При порушенні клієнтом строків виконання яких-небудь із грошових зобов`язань. А також іншими кредитними договорами, укладеними між клієнтом та банком (при відсутності коштів в необхідному розмірі на рахунках боржника для виконання повноважень у відповідності із п.2.2.7) банк має право виконувати списання із рахунків боржника відповідно до чинного законодавства.

За змістом ч.1 ст.261 ЦК, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до ч.1, 3 ст.264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій щодо виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії вчинено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення.

Аналогічного висновку дійшов ВСУ в своїх Постановах від 9.11.2016 у справах №№6-1457цс16 та 6-2170цс16.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що між сторонами було узгоджено у письмовій формі можливість списання коштів з рахунків боржника для погашення кредитної заборгованості, тобто відповідач не міг не знати про списання з його рахунків 4938 грн., то суд вважає, що строки позовної давності перериваються 20.07.2018 року.

Статтею 257 ЦК встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ст.258 цього кодексу).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч.1 ст.261 ЦК).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається із договору (а.с. 6-9) (п.п. 3.1, 3.2, 3.3) погашення кредиту повинне здійснюватись відповідно до Додатку №1 до договору, який є невід`ємною його частиною. Оскільки умовами договору установлені окремі самостійні зобов`язання щодо повернення кредиту, то відповідальність за невиконання кожного з них настає окремо та передбачена п.п.4.1- 4.3 даного договору.

При порушенні позичальником будь-якого із умов договору виникає прострочення боржника за зобов`язаннями, а в кредитора виникає право на позов. Початок позовної давності для стягнення періодичних платежів необхідно обчислювати з дня невиконання позичальником кожного із зобов`язань.

Відповідно до ст.6 ЦК сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч.2 ст.6 ЦК).

За змістом ч.3 цієї статті сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.259 ЦК позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, можна зробити висновок про те, що якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам ст.6 і ч.1 ст.259 ЦК, то розрахунок розміру пені та штрафу слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором.

Згідно п.4.4-4.7 кредитного договору строк позовної давності визначається сторонами в 3 роки на стягнення неустойки за кожний випадок передбачений п.п. 4.1-4.3 договору та 5 років на вимоги з повернення: процентів за користування кредитом та суми заборгованості за кредитом з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів та всіх видатків, понесених банком під час виконання умов цього договору.

Однак позивачем нараховано пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за Договором починаючи з 08.01.2008 року по 15.11.2019 року, тобто більш ніж за 12 років, що суперечить умовам договору та нормам діючого законодавства.

Таким чином, до задоволення підлягають вимоги позивача щодо стягнення із відповідача на його користь заборгованості за заборгованість за кредитом в розмірі 90,65 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 9392,63 грн. а всього 9483 (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят три) грн. 28 коп., а також 654,14 (шістсот п`ятдесят чотири) грн. 14 коп. судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 77, 81, 141, 175, 264-266 ЦПК України, ст.ст. 526, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "Приват Банк", м.Дніпро вул. Набережна Перемоги, 50, , рах. № 0 НОМЕР_1 , МФО № 305299 - заборгованість за кредитом в розмірі 90,65 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 9392,63 грн. а всього 9483 (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят три) грн. 28 коп., а також 654,14 (шістсот п`ятдесят чотири) грн. 14 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області.

Відповідно до п. 3 Розділу XII ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, зазначений в цьому рішенні продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Литвин Л.І.