РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Олех Ю.М.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної Вікторії Михайлівни, ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, визнання незаконною бездіяльності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної В.М., ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, визнання незаконною бездіяльності.

Свої вимоги мотивує тим, що 16 вересня 2010 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 249920 гривень, що за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційних банків м. Києва складає 31240 доларів США.

Забезпеченням виконання умов договору позики між нею та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності.

Вона умови договору позики не виконала, тому ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з неї боргу.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено.

На виконання зазначеного рішення ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 42174870. Постановою державного виконавця від 12 травня 2014 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Постановою державного виконавця від 18 грудня 2014 року виконавчий документ повернуто до суду у зв`язку з подання апеляційної скарги на заочне рішення.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18 листопада 2014 року заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2013 року змінено, а саме зменшено розмір пені, в іншій частині рішення залишено без змін.

25 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса КМНО Анохіної В.М. з заявою про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна їй стало відомо про те, що квартира АДРЕСА_1 внаслідок незаконного договору купівлі-продажу квартири від 12 квітня 2016 року перейшла у власність ОСОБА_3

25 березня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на предмет іпотеки.

Зазначає, що оскільки вимога про усунення порушення основного зобов`язання на її адресу не направлялась, тому вона не була належним чином повідомлена про початок звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, свідоцтво про право власності не могло бути оформлене на майно, яке знаходиться під обтяженням.

На момент реєстрації права власності на спірну квартиру, вона разом з дитиною проживала в ній та їй відомо, що ніхто не приходив з метою огляду та проведення оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Крім того, порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки спірна квартира підпадає під його дію, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце її постійного проживання та загальна площа квартири не перевищує 250 кв.м.

Просить суд ухвалити рішення, яким:

- визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної В.М. про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки;

- зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіну В.М. внести до Державного реєстру прав записів про скасування свідоцтва про право власності, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25 березня 2016 року;

- визнати незаконною бездіяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної В.М. щодо неповідомлення ОСОБА_1 як власника об`єкту нерухомого майна щодо подання заяви.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року вирішено питання про витребування доказів у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року вирішено питання про витребування доказів у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2020 року заяву сторони позивача про забезпечення позову повернуто заявнику.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі.

З заперечень на позовну заяву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної В.М. вбачається, що вона просить відмовити в задоволення позовну. Зазначено, що 14 травня 2015 року нею було передано ОСОБА_1 заяву ОСОБА_2 з вимогою сплатити заборгованість по договору позики грошей та повідомлено про намір іпотекодержателя звернути стягнення на передане в іпотеку майно. Відповідно до поштового повідомлення заява була вручена особисто ОСОБА_1 18 травня 2015 року. 25 березня 2016 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про передачу заяви, посвідчене нею за реєстровим номер № 372. таким чином, від час проведення нею реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки не було порушено прав та законних інтересів ОСОБА_1 (а.с. 84-88).

З відповіді на відзив представника позивача вбачається, що нотаріус не може перереєструвати іпотечну квартиру за валютним кредитом протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (а.с. 113-114).

З відзиву на позовну заяву представника ОСОБА_2 вбачається, що вона просить відмовити в задоволення позовну. Зазначено, що договір іпотеки укладено в забезпечення договору позики, а не кредитного договору. Таким чином, дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не розповсюджується на спірні відносини. Договір купівлі-продажу квартири від 12 квітня 2016 року є правомірним правочином та не може бути підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Вказано, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки не потрібно пред`являти висновок про оцінку предмета іпотеки. Таким чином, приватним нотаріусом було прийнято правомірне рішення про державну реєстрацію права власності (а.с. 120-124).

У матеріалах справи міститься додатковий відзив на позовну заяву ОСОБА_2 з якого вбачається, що 15 травня 2015 року він звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної В.М. х проханням передати (надіслати) боржнику ОСОБА_1 за зазначеною нею в договорах позики та іпотеки адресою заяву (вимогу) про усунення порушення, в якій було зазначено стислий зміст порушеного ОСОБА_1 основного зобов`язання, вимога про необхідність усунення цим порушень протягом 30-денного строку з моменту отримання повідомлення (вимоги) та попередження про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. ОСОБА_1 отримала зазначену вимогу особисто 18 травня 2015 року. позивач зазначену вимогу проігнорувала та борг не повернула. За таких обставин, 25 березня 2016 року він звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку та на підставі договору іпотеки та застереження, що міститься в ньому, зареєстрував та набув право власності на іпотечне майно. Таким чином, будучи законним власником, 20 квітня 2016 року він продав спірну квартиру ОСОБА_3 . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 20 квітня 2016 року та скасування реєстрації права власності було відмовлено (а.с. 130-137).

Третя особа пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подала.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 16 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 249920 гривень, що за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційних банків м. Києва складає 31240 доларів США (а.с. 21-24).

Забезпеченням виконання умов договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності (а.с. 25-31).

З позову вбачається, що у зв`язку з невиконанням позивачем умов договору позики ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 боргу.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено (а.с. 138-141).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18 листопада 2014 року заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2013 року змінено, а саме зменшено розмір пені, в іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 142-144).

25 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса КМНО Анохіної В.М. з заявою про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 184).

У матеріалах справи міститься свідоцтво від 25 березня 2016 року, яким приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна В.М. посвідчила, що нею 15 травня 2015 року заяву ОСОБА_2 передано ОСОБА_1 . Згідно поштового відправлення заява була вручена 18 травня 2015 року особисто ОСОБА_1 . Відповідь на заяву до приватного нотаріуса, який передав заяву, не надходила (а.с. 36).

25 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіна В.М. прийнято рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначену квартиру було перепродано ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горша А.О. (а.с. 32-35).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

25 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіна В.М. прийнято рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач вважає таку реєстрацію протиправною та оскаржила її до суду.

Просить суд ухвалити рішення, яким:

- визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної В.М. про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки;

- зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіну В.М. внести до Державного реєстру прав записів про скасування свідоцтва про право власності, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25 березня 2016 року;

- визнати незаконною бездіяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної В.М. щодо неповідомлення ОСОБА_1 як власника об`єкту нерухомого майна щодо подання заяви.

Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому, належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року № 367/2022/15-ц та постанові Великої палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року № 802/1340/18-а.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вбачається, що заявлені позивачем вимоги не відповідають встановленим законом способам захисту цивільних прав та інтересів, оскільки остання просить скасувати рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав.

За таких обставин вимоги позивача про скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної В.М. про реєстрацію права власності та зобов`язання внести до Державного реєстру прав записів про скасування свідоцтва про право власності задоволенню не підлягають.

Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким визнати незаконною бездіяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної В.М. щодо неповідомлення ОСОБА_1 як власника об`єкту нерухомого майна щодо подання заяви.

Разом з тим, відповідно до свідоцтва від 25 березня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна В.М. посвідчила, що нею 15 травня 2015 року заяву ОСОБА_2 передано ОСОБА_1 . Згідно поштового відправлення заява була вручена 18 травня 2015 року особисто ОСОБА_1 . Відповідь на заяву до приватного нотаріуса, який передав заяву, не надходила (а.с. 36).

Таким чином, в діях приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної В.М. відсутня незаконна бездіяльність щодо неповідомлення ОСОБА_1 як власника об`єкту нерухомого майна щодо подання заяви ОСОБА_2 .

З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170,178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись статтями 5, 33, 35-37 Закону України «Про іпотеку», статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, ч. 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної Вікторії Михайлівни ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ), третя особа ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, визнання незаконною бездіяльності.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: