Справа № 405/2098/18
Провадження №2/405/405/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І., Тюпі Ю.В., Гершкул М.В.,

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Суліменко Т.А.,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Бем Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький цивільну справу № 405/2098/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення земельного сервітуту,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Суліменко Т.А. (діє на підставі ордеру серії КР №58685 від 02.04.2018 року) в інтересах позивача звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому, з посиланням на ст.ст.98, 99, 100 Земельного кодексу України, просив встановити позивачу ОСОБА_1 , користувачу земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, постійний безоплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду на велосипеді з АДРЕСА_33 відносно частини земельної ділянки площею 0, 0051 га ( в зоні, передбаченій для встановлення земельного сервітуту) земельної ділянки загальною площею 0, 0983 га, кадастровий номер :46:389:0043, розташованої по АДРЕСА_2 , належної на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

На обґрунтування заявлених позовних вимог про встановлення земельного сервітуту представник позивача зазначив, що позивачу ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 02.07.2013 року державним нотаріусом Кіровоградської міської нотаріальної контори №1, зареєстровано в реєстрі за №1-397, належить домоволодіння АДРЕСА_1 , при цьому земельна ділянка за вказаною адресою не приватизована. Вказав, що домоволодіння АДРЕСА_1 було утворене шляхом виділу з домоволодіння АДРЕСА_2 за згодою власників домоволодіння АДРЕСА_2 та введено в експлуатацію на підставі Акту приймальної комісії від 20.06.1984 року, при цьому, наскрізного проходу від домоволодіння по АДРЕСА_1 , до інших вулиць під час передання частини земельної ділянки під забудову передбачено не було, у зв`язку з чим єдиним можливим проходом від домоволодіння по АДРЕСА_1, до АДРЕСА_2 , з моменту виділу була облаштована стежка, що проходила через домоволодіння АДРЕСА_2. Частина будинку, розташованого по АДРЕСА_2 належала за життя ОСОБА_7 (діду позивача), яка була успадкована ОСОБА_8 (матір`ю позивача), яка разом зі своїм чоловіком також була власником домоволодіння по АДРЕСА_1 , з огляду на це, домоволодіння по АДРЕСА_2 фактично перебувало у користуванні сім`ї ОСОБА_9 , мешканці будинку АДРЕСА_1 , протягом багатьох років безперешкодно користувалися проходом через всю земельну ділянку АДРЕСА_2 домоволодіння та через двір проходило капітальне вимощення (доріжка), було підведено труби газопостачання до домоволодіння АДРЕСА_1 . Разом з тим, на сьогоднішній день, вимощення, що проходило через середину домоволодіння АДРЕСА_2 , - знищено, фундамент під трубами газопостачання пошкоджено, а стежку перенесено вдовж межі земельної ділянки АДРЕСА_2 . Також зазначив, що після введення будинку в експлуатацію виникли складнощі у користуванні проходом до домоволодіння через земельну ділянку по АДРЕСА_2 , оскільки за час з 1960 року до 1985 року власники домоволодіння змінювалися, як і змінювалися добросусідські відносини, у зв`язку з чим, після багаточисельних звернень і скарг 18.10.1985 року виконкомом Кіровоградської міської ради народних депутатів Кіровоградської області було прийнято рішення №866 про надання дозволу Ленінському райвиконкому влаштувати проїзд до групи житлових будинків по АДРЕСА_1 з АДРЕСА_3 шириною 6-7 метрів з вилученням земельних ділянок по АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 ; знести частину сараю в домоволодінні по АДРЕСА_5 ; провести оцінку та компенсацію деревонасаджень та перенести паркани. Разом з тим, згідно з листами А-3924 від 31.07.2014 року, 2217-Мр/зв від 07.08.2014 роу, ОП-5571 від 16.10.2014 року та інших відповідей на звернення вбачається, що рішенням виконкому Кіровоградської міської ради №1102 від 19.12.1986 року до рішень виконавчого комітету №313 від 29.03.1960 року, №307 від 04.06.1957 року та №629-б від 06.12.1957 року (рішення про виділ земельних ділянок з АДРЕСА_2 у АДРЕСА_1) були внесені зміни з відміною умов виділення окремих ділянок з присвоєнням адрес по АДРЕСА_1 та рекомендовано вирішувати питання облаштування під`їзду до збудованих будинків через судові органи, в свою чергу, права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на момент прийняття рішення №1102 вже були зареєстровані і до цього часу адреса «АДРЕСА_1» існує, та, відповідно до листа №1397 від 26.11.2014 року з моменту формування АДРЕСА_1, останній не мав сполучення у вигляді проїзду із жодним іншим провулком або вулицею.

Крім того, представник позивача зазначив, що на теперішній час домоволодіння АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належить відповідачам, та земельна ділянка за вказаною адресою приватизована, при цьому, 19.06.2015 року позивач звертався до Кіровоградської міської ради з колективним зверненням, в якому просив призупинити приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що після набуття права власності на земельну ділянку власники будуть унеможливлювати користування стежкою, що проходить від будинку АДРЕСА_1 до АДРЕСА_2 через домоволодіння АДРЕСА_2 , разом з тим, фактично звернення мешканців будинків по АДРЕСА_1 не були враховані під час вирішення питання про передачу у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_2 , і, відповідно, 08.06.2015 року на підставі протоколу №7 комісії по розгляду земельних спорів було вирішено погодити межі земельної ділянки без суміжних землекористувачів та рекомендовано позивачу укласти з відповідачами договір земельного сервітуту. У лютому, 2018 року позивач звернувся з письмовим проханням (пропозицією) укласти договір на встановлення земельного сервітуту, на яке 07.02.2018 року відповідачем ОСОБА_2 було надано відповідь з відмовою в укладенні такого договору, та як на підстави відмови відповідач посилається на можливість облаштування під`їзду до домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі рішень ради за 80-ті роки, а також можливість облаштування проходу через домоволодіння АДРЕСА_6 . Поряд з цим, у березні, 2018 року на виконання адвокатського запиту КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр» частково надав копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 0973 га по АДРЕСА_2 , з яких вбачається наявність частини земельної ділянки щодо якої рекомендовано укласти договір земельного сервітуту площею 0, 0051 кв.м (без визначення координат), що підтверджує факт обізнаності відповідачів у праві позивача на встановлення земельного сервітуту.

Тим самим, заходи досудового врегулювання спору, вжиті позивачем, не призвели до розв`язання проблеми доступу до домоволодіння по АДРЕСА_1 , що стало підставою для звернення позивача з зазначеним позовом до суду, при цьому, позивач ОСОБА_1 , як землекористувач земельної ділянки по АДРЕСА_1, не має проходу, проїзду-виїзду з вулиць-провулків, що проходять навколо АДРЕСА_1, тим самим, земельна ділянка, якою користується позивач, має суттєвий недолік, як то відсутність можливості пройти до ділянки, неможливість забезпечення доступу контролерів до засобів обліку газо-, водо-, енергопостачання, лікарів тощо, та, відповідно, недоліки зазначеної земельної ділянки підлягають компенсації шляхом надання землекористувачу прав щодо сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_2 , а саме: прав користуватися незначною частиною земельної ділянки, що проходить вздовж межі від А до Г по АДРЕСА_2 , і є єдиним проходом до домоволодіння АДРЕСА_1 з АДРЕСА_2 , при цьому, доріжка, яка проходить вздовж межі від А до Г площею 51 кв.м з правом проходу та проїзду по ній на велосипеді позивачем ОСОБА_1 не встановлюватиме для відповідачів суттєвих обмежень та обтяжень при користуванні земельною ділянкою в цілому.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 16 квітня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_10 подано відзив на позов, зареєстрований судом 18 травня 2018 року за вх.№12641, за яким, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 є такими, що не підлягають задоволенню, є такими, що пред`явлені безпідставно, необгрунтовано з порушенням чинного законодавства. Крім того, на обґрунтування заперечень проти позову у відзиві на позов зазначено, що на присадибну земельну ділянку по АДРЕСА_2 загальною площею 0, 0983 га присвоєно кадастровий номер :46:389:0043 та зареєстровано право власності за ОСОБА_3 в розмірі 3/10 частини, ОСОБА_4 - 1/5 частина; ОСОБА_5 - 3/10 частини та ОСОБА_6 - 1/5 частина, при цьому, для встановлення земельного сервітуту необхідно розуміти, по території якого співвласника земельної ділянки позивач бажає укласти земельний сервітут, його площа, межі, умови використання земельної ділянки, яким чином буде проходити користування земельною ділянкою, відповідно і запропонований позивачем проект договору про укладення земельного сервітуту не відповідає вимогам земельного законодавства, більш того, складовою договору про встановлення земельного сервітуту має бути план земельної ділянки. Також, відповідач просила врахувати, що однією з причин у відмові в укладенні договору земельного сервітуту є ті обставини, що разом з нею (відповідачем) проживають двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_11 , 2015 року народження та ОСОБА_12 , 2007 року народження, та безконтрольний доступ до домоволодіння по АДРЕСА_2 , призведе до виникнення загрози безпеки неповнолітніх дітей та майну відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Окрім того, посилання позивача про єдиний можливий варіант проходження до домоволодіння останнього через територію домоволодіння по АДРЕСА_2 , не відповідає дійсності, тому що позивачу добре відомо про те, що через територію домоволодіння по АДРЕСА_7 облаштовано прохід та проїзд, а отже, вирішення питання щодо права проходу через домоволодіння по АДРЕСА_7 надасть можливість не тільки проходу, а й проїзду. Зазначено, що позивачу відомо той факт, що на час, коли виділялися його батькам земельні ділянки для будівництва, було запроектовано проїзд, присадибним земельним ділянкам було присвоєно поштову адресу, тим самим, позивач не позбавлений можливості відновити порушене права щодо облаштування проїзду по АДРЕСА_1, як це було передбачено рішенням міськвиконкому №866 від 18.10.1985 року «Про влаштування проїзду». Окремо у відзиві на позов зазначено, що позивачем не надано доказів єдиного можливого вирішення питання щодо облаштування проходу, відсутній договір на укладення сервітуту, не встановлено межі земельної ділянки, яка планується для відведення (встановлення) сервітуту, термін та інше, що позов пред`явлено лише до власників присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_2 , та не залучено позивачем до участі у справі мешканців домоволодіння по АДРЕСА_8, АДРЕСА_9, через який ( АДРЕСА_7 ) позивач здійснює обслуговування вигрібної ями, та через яку облаштовано проїзд та прохід, а так само власника комунальної власності міську раду міста Кропивницького, не надано позивачем інформацію стосовно наявності права власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_8 , так як наявність даної інформації надасть можливість вирішення питання облаштування проходу через землі комунальної власності до проходу-проїзду відповідно до рішення суду від АДРЕСА_8 до АДРЕСА_7 .

Ухвалою суду від 18 липня 2019 року підготовче провадження у зазначеній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та в його інтересах представник - адвокат Суліменко Т.А. в судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених у ньому, просили позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та в її інтересах представник ОСОБА_10 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, підтримавши при цьому поданий відзив на позовну заяву, просили відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю та необгрунтованістю.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, повідомлений судом належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, поважність причин неявки в судове засідання не повідомив, при цьому, будучи присутнім в попередніх судових засіданнях позов не визнав та просив відмовити позивачу в його задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, судом повідомлялися в порядку ст.128 ЦПК України про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання на адресу суду не надходили, відзив на позов відповідачами не подавався.

Крім того, ухвалою суду від 09 вересня 2019 року суд визнавав обов`язковою явку відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання для надання особистих пояснень по справі, поряд з цим відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, що, на переконання суду, свідчить про небажання відповідачів приймати участь в судових засіданнях, подавати докази та висловлювати свою позицію щодо пред`явлених позивачем ОСОБА_1 позовних вимог.

Заслухавши позивача ОСОБА_1 та в його інтересах представника - адвоката Суліменко Т.А., відповідача ОСОБА_2 та в її інтересах представника ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , зваживши доводи, викладені в позовній заяві, враховуючи подані учасниками справи заяви по суті справи, дослідивши матеріали інвентаризаційних справ за адресами АДРЕСА_10 та АДРЕСА_1 , дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З наданих учасниками справи доказів судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, і, зокрема: копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 липня 2013 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5593300 від 02 липня 2013 року,та не заперечувалось учасниками справи, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 липня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №1 Биковим С.Є., зареєстровано в реєстрі за №1-397, - на праві приватної власності належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Зазначений будинок належав матері позивача ОСОБА_1 - спадкодавцю ОСОБА_8 , 1924 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі: свідоцтва про право власності, виданого 19 жовтня 1984 року Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-2562 (1/2 частина) та свідоцтва про право на спадщину, виданого 19 жовтня 1984 року Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-2564 (1/2 частина).

Судом також встановлено, що на підставі Акта зазначення меж від 11 червня 1957 року, здійснено в натурі виділ меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 площею 501, 6 кв.м, яку за рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради депутатів трудящих №307 від 04 червня 1957 року передано в користування батька позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_16 чоловіка ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, також встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради депутатів трудящих №307 від 04 червня 1957 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 була надана під будівництво житлового будинку за згодою власників домоволодіння АДРЕСА_2 шляхом її виділення з існуючого домоволодіння.

Крім того, встановлено, що рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів «Про влаштування проїзду до групи житлових будинків по АДРЕСА_1» №866 від 18 жовтня 1985 року дозволено Ленінському райвиконкому влаштувати проїзд до групи житлових будинків по АДРЕСА_1 з АДРЕСА_3 шириною 5-7 м , для чого на підставі ст.36 п.6, ст.38 Земельного Кодексу Української РСР з нижчеперелічених домоволодінь вилучити земельні ділянки: АДРЕСА_3 - 160, 2 м2 та лишки 20, 8 м2 - решта землекористування 1 370, 1м2; АДРЕСА_11 - 120, 0 м2 зі знесенням сараю, решта землекористування 1 204, 5 м2; АДРЕСА_12 - 83, 6м2 лишки землекористування; АДРЕСА_13 - 153, 0 м2 лишки землекористування.

Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів «Про відміну рішення міськвиконкому №866 від 18 жовтня 1985 року та часткову зміну рішень міськвиконкому №313 від 29.03.60 року, №307 від 04.06.1957 року, №629-б від 06.12.1957 року» №1102 від 19 грудня 1987 року рішення міськвиконкому №866 від 18.10.1985 року відмінено.

Крім того, в рішення міськвиконкому №313 від 29.03.60 року, №307 від 04.06.1957 року, №629-б від 06.12.1957 року внесено зміни з відміною умов виділення окремих ділянок з присвоєнням адрес по АДРЕСА_1. За побудованими будинками та господарчими спорудами залишено виділену норму землекористування.

Окрім того, пунктом 3 рішення рекомендовано власникам зазначених домоволодінь питання влаштування під`їздів до збудованих будинків вирішувати через органи народного суду.

Також з преамбули зазначеного вище рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів №1102 від 19 грудня 1987 року вбачається, що рішеннями міськвиконкому №313 від 29.03.60 року, №307 від 04.06.1957 року, №629-б від 06.12.1957 року за згодою власників домоволодінь АДРЕСА_14, АДРЕСА_15 були надані земельні ділянки під індивідуальну забудову за адресою по АДРЕСА_1.

З інформації управління земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища Кіровоградської міської ради «Про розгляд депутатського звернення» №1397 від 26.11.2014 року вбачається, що з моменту формування АДРЕСА_1, останній не мав сполучення у вигляді проїзду із жодним іншим провулком або вулицею. Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 19.12.1986 року №1102 власникам домоволодінь по АДРЕСА_1 рекомендовано вирішувати питання влаштування під`їздів до будинків через органи народного суду.

Як вбачається з інформації секретаря Кіровоградської міської ради Марковського І . І. за вих.№ОП-5571 від 16.10.2014 року на звернення мешканців за адресою АДРЕСА_1 щодо влаштування під`їзду до житлових будинків по АДРЕСА_1, розглянувши можливість влаштування вищезазначеного під`їзду в натурі та за результатами вивчення містобудівної ситуації, архівних та планувальних матеріалів та встановлено, що влаштування під`їзду за рахунок земель запасу Кіровоградської міської ради неможливе, оскільки забудова житлового кварталу по АДРЕСА_16, АДРЕСА_17, АДРЕСА_18 та АДРЕСА_19 сформована, земельні ділянки надані у користування або власність, права власності на будівлі оформлені. Влаштування під`їзду за рахунок існуючих домоволодінь потребує вилучення земельних ділянок, знесення будівель, що порушує інтереси та права власників цих домоволодінь.

Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачам ОСОБА_3 (3/10 ч.) ОСОБА_4 (1/5 ч.), ОСОБА_5 (3/10 ч.) та ОСОБА_6 (1/5 ч.), на праві приватної спільної часткової власності належить земельна ділянка за адресою АДРЕСА_20 , кадастровий номер :46:389:0043, площею 0, 0983 га, та яка (земельна ділянка) межує з земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , на якій розташоване домоволодіння, власником якого є позивач ОСОБА_1 .

Крім того, встановлено, що відповідно до інформації виконавчого комітету Кіровоградської міської ради «Про розгляд депутатського звернення» від 26.06.2015 року №2917-мр/зв 31 березня 2015 року до Кіровоградської міської ради надійшла заява співвласників житлового будинку по АДРЕСА_21 щодо відмови у погодженні меж земельної ділянки за вказаною адресою суміжними землекористувачами по АДРЕСА_24 відповідно до розробленої проектної документації із землеустрою.

08.06.2015 року виїздом на місце відбулось засідання комісії по розгляду земельних спорів, в ході проведення якої встановлено, що мешканці будинку по АДРЕСА_8 користуються частиною земельної ділянки по АДРЕСА_2 в якості проходу до власних домоволодінь.

Відмову у погодженні меж мотивували тим, що за їхніми припущеннями, після приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_21 , власники останньої перекриють їм прохід до будинку.

Комісією прийнято рішення рекомендувати сторонам спору укласти договір земельного сервітуту на право проходу через земельну ділянку по АДРЕСА_21 на користь землекористувачів по АДРЕСА_22

Відповідно до протоколу №7 комісії по розгляду земельних спорів від 08.06.2015 року з розгляду земельного спору з приводу непогодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_21 суміжними землекористувачами ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 та ОСОБА_19 по АДРЕСА_23 , враховуючи обставини спору та наявну проектну документацію із землеустрою, комісія по розгляду земельних спорів прийняла рішення рекомендувати ОСОБА_1 та співвласникам земельної ділянки по АДРЕСА_21 укласти договір про встановлення земельного сервітуту на право проходу до будинку по АДРЕСА_1 .

Крім того, Комісією постановлено ОСОБА_20 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звернутись до розробника проектної документації із землеустрою (КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр») для зазначення у документації існуючого проходу до будинку по АДРЕСА_1 через земельну ділянку по АДРЕСА_21 .

Як вбачається з технічної документації із землеустрою КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр» щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0, 0983 га громадянам ОСОБА_20 3/10 ч., ОСОБА_4 3/10 ч., ОСОБА_5 1/5 ч., ОСОБА_6 1/5 ч. в межах м.Кіровограда по АДРЕСА_21 на території Кіровоградської міської ради, зокрема, кадастрового плану зовнішніх меж земельної ділянки по АДРЕСА_2 , наданої у власність на земельну ділянку громадянам України ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , ОСОБА_4 , в описі меж технічної документації від Г до А (земельна ділянка АДРЕСА_25 ) передбачено сервітут площею 0, 0051 кв.м.

При цьому, зазначені обставини відповідачами, і зокрема, відповідачем ОСОБА_2 під час судового розгляду справи не спростовано.

Тим самим, судом відзначається, що під час виготовлення технічної документації на земельну ділянку по АДРЕСА_21 для її подальшої приватизації відповідачами, в технічній документації, зокрема, кадастрового плану зовнішніх меж передбачено облаштування стежки (доріжки)- проходу до домоволодіння АДРЕСА_1 по АДРЕСА_1 через АДРЕСА_26 вздовж межі з домоволодінням АДРЕСА_27 .

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 надсилав відповідачам пропозицію щодо укладення договору про встановлення земельного сервітуту, яка отримана відповідачами 03.02.2018 року, однак такої згоди позивач не отримав, при цьому, у відповіді на пропозицію щодо укладення договору про встановлення земельного сервітуту, зокрема, ОСОБА_2 зазначила, що посилання про єдиний можливий варіант проходження до домоволодіння позивача ОСОБА_1 через територію домоволодіння АДРЕСА_2 не відповідає дійсності, так як останньому добре відомо про те, що через територію домоволодіння по АДРЕСА_7 , облаштовано прохід та проїзд, що надасть йому ( ОСОБА_1 ). можливість не тільки проходу, а й проїзду до домоволодіння

АДРЕСА_1. З відповідним зверненням щодо укладення договору про встановлення земельного сервітуту позивач ОСОБА_1 звертався також і до співвласників домоволодіння по АДРЕСА_28 ОСОБА_21 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , та отримав відмову від останніх з тих підстав, що ОСОБА_1 ніколи не користувався зазначеним домоволодінням для проходу, а тим більше проїзду до свого будинку, та найбільш раціональним є укладання договору на встановлення земельного сервітуту з власниками домоволодіння по АДРЕСА_21 , правом проходу через який він ( ОСОБА_1 ) користувався.

Крім того, допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача ОСОБА_1 свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_22 та ОСОБА_14 суду пояснили, зокрема, свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що позивач ОСОБА_1 є її чоловіком, з яким вона проживає за адресою АДРЕСА_1 з 10 вересня 1977 року, та з часу проживання проїзду до будинку АДРЕСА_1 ніколи не було, та ще за життя мами позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 вона зверталася з заявами до відповідних органів щодо облаштування проїзду до будинку АДРЕСА_1 по АДРЕСА_1. У 2012 році мати позивача померла, спадкоємцями є її (свідка) чоловік - позивач ОСОБА_1 , який успадкував будинок по АДРЕСА_1 та рідний брат позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_23 , який успадкував частину будинку по АДРЕСА_21 , та в подальшому у 2013 році відчужив на користь відповідачів ОСОБА_20 та ОСОБА_4 . Також свідок вказала, що прохід до будинку по АДРЕСА_1 був у вигляді стежки шириною 1,20м, та довжиною 18,5 м., яка (стежка) була облаштована у 2007 році позивачем разом з сином, та проходила через двір по АДРЕСА_29 , стежка проходила і раніше під домоволодінням її (свідка) свекрухи - мами позивача. Вказала, що ОСОБА_4 та ОСОБА_20 неодноразово підходили до них з питання погодження меж земельної ділянки для приватизації, при цьому, вони запитували, як же в подальшому вони будуть проходити до свого домоволодіння АДРЕСА_1 по АДРЕСА_1 , на що їх заспокоїли, вказавши, що стежку демонтують та перенесуть за межі двору. Зазначила, що з 2015 року стежка дійсно була демонтована та перенесена за межі двору по АДРЕСА_21 , однак в подальшому відповідачами ОСОБА_24 була захаращена будівельним сміттям, та на даний час відповідачами ОСОБА_25 чиняться перешкоди і в проході до будинку АДРЕСА_1 по АДРЕСА_1 по частково облаштованій відповідачами стежці. Свідок також зазначила, що можливості облаштувати проїзд (прохід) за рахунок інших суміжних земельних ділянок, зокрема, АДРЕСА_30 та АДРЕСА_25 не має, так як по АДРЕСА_23 облаштовано флігель , по АДРЕСА_28 ширина менше 1 м .

Свідок ОСОБА_22 суду пояснив, що з 1987 року він проживає за адресою АДРЕСА_30 та є співвласником зазначеного домоволодіння і йому відомо, що позивач ОСОБА_1 до свого будинку по АДРЕСА_1 проходив через земельну ділянку ОСОБА_27 по АДРЕСА_21 , однак не через їх двір, а через стежку попід забором. Йому також відомо, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_25 існує спір з приводу проходу. Зазначив, що облаштування позивачу проходу та проїзду через земельну ділянку по АДРЕСА_28 , на його переконання, є неможливим, так як згадана земельна ділянка перебуває у користуванні чотирьох співвласників, на земельній ділянці розташовані газові труби, вигрібна яма в аварійному стані.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що з народження вона проживає за адресою АДРЕСА_30, при цьому, можливості облаштування проходу та проїзду через земельну ділянку по АДРЕСА_28 до домоволодіння по АДРЕСА_1 не має, з урахуванням наявності на земельній ділянці ряду господарських побудов, які узаконені, фундаменту під гараж, зливної ями, газової труби та інших комунікацій, відстанню між будинковолодіннями АДРЕСА_31 близько 40-ка см. Вказала, що за адресою АДРЕСА_30 є четверо співвласників, а саме вона (свідок), її чоловік ОСОБА_14 , ОСОБА_22 та ОСОБА_26 . Також зазначила, що по подвір`ю по АДРЕСА_28 у судовому порядку у 80-ті роки було виділено її (свідка) батьку, який був інвалідом та був забезпечений автомобілем , під`їзд шириною 1, 80 м до гаража, при цьому ними і сусідами по АДРЕСА_28 для облаштування під`їзду було частково знесено сараї.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Подібні положення містяться й у статті 321 Цивільного кодексу України.

Статтею 98 Земельного кодексу України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно з положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут) (стаття 100 ЗК України).

Відповідно до положень статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.

Згідно зі статтею 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 404 ЦК України та статтею 99 ЗК України, в редакції на час виникнення спірних відносин, визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Відповідно до п. «а» ч.1 ст.99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення, зокрема, земельного сервітуту у виді права проходу та проїзду на велосипеді.

Крім того, у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому, слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Таким чином, надання доказів з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі.

В свою чергу, частинами першою-другою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі наданих учасниками справи доказів, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши вказані вище норми матеріального права, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 доведено неможливість забезпечення іншого проходу до земельної ділянки та домоволодіння по АДРЕСА_1 , крім проходу через земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_21 , належної на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з метою проходу та проїзду на велосипеді у зв`язку із відсутністю іншого шляху доступу до домоволодіння АДРЕСА_1 по АДРЕСА_1 , власником якого є позивач ОСОБА_1 , та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , користувачем якої є позивач ОСОБА_1 , при цьому, судом також встановлено та не спростовано відповідачами, що позивачем ОСОБА_1 вживалися заходи для встановлення земельного сервітуту у позасудовому порядку, зокрема, ОСОБА_1 надсилав відповідачам пропозицію укласти договір про встановлення земельного сервітуту та до заяви було додано проект договору про встановлення земельного сервітуту, однак згоди між сторонами не було досягнуто, на підставі чого суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та встановлення позивачу ОСОБА_1 , який є користувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1 , постійний безоплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду на велосипеді з АДРЕСА_2 у м. Кропивницькому відносно частини земельної ділянки площею 0,0051 га (в зоні, передбаченій для встановлення земельного сервітуту) земельної ділянки загальною площею 0,0983 га, кадастровий номер :46:389:0043, розташованої по АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної спільної часткової власності відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

При цьому, доводи відповідача ОСОБА_2 щодо порушення внаслідок встановлення земельного сервітуту її (відповідача) прав та прав членів її (відповідача) сім`ї, зокрема, прав малолітніх дітей, з тих підстав, що безконтрольний доступ до домоволодіння по АДРЕСА_21 , який їй належить, призведе до виникнення загрози безпеки малолітніх дітей, - є недоведеними, як не надано і доказів, які б могли об`єктивно свідчити, що встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту відносно частини земельної ділянки по АДРЕСА_2 буде надмірно обтяжливим для відповідачів.

Крім того, судом взяті до уваги та досліджені надані учасниками процесу докази, у результаті чого встановлено, що прохід до домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 у силу їх місця розташування, можливий виключно уздовж стежки (доріжки), яка проходить вздовж межі від А до Г ( АДРЕСА_25), площею 0 , 0051 га по АДРЕСА_21 , як це відбувалось раніше до приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_21 відповідачами, що також не заперечувалося відповідачем ОСОБА_2 під час судового розгляду справи.

Окрім того, є необґрунтованими та відповідно такими, що не приймаються судом до уваги і доводи відповідача ОСОБА_2 щодо не проведення позивачем по справі ОСОБА_1 відповідної експертизи, яка б дала відповідь щодо запропонованого позивачем ОСОБА_1 проходу та проїзду, а також можливих варіантів влаштування позивачу проходу та проїзду через інші суміжні земельні ділянки, з тих підстав, що запропонований позивачем ОСОБА_1 земельний сервітут відповідно до раніше існуючого порядку користування спірною земельною ділянкою, що відповідачем не спростовано, більш того, заперечуючи щодо позовних вимог позивача ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 під час розгляду справи не реалізувала своє право на подання відповідного клопотання про проведення по справі відповідної судової експертизи.

При вирішенні судом питання про розподіл між сторонами судових витрат по справі з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, які складаються з судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., сплаченого позивачем при пред`явленні позову до суду, враховуючи також задоволення позовних вимог, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в розмірі по 176 грн. 20 коп. з кожного.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення земельного сервітуту,- задовольнити.

Встановити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , який є користувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1 , постійний безоплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду на велосипеді з АДРЕСА_32 відносно частини земельної ділянки площею 0,0051 га (в зоні, передбаченій для встановлення земельного сервітуту) земельної ділянки загальною площею 0,0983 га, кадастровий номер :46:389:0043, розташованої по АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі по 176 грн. 20 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова