ПОСТАНОВА

Іменем України

24 червня 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/3332/16-ц

провадження № 22-ц/4809/626/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Черненка В. В.,

секретар судового засідання Савченко Н. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 січня 2020 року у складі головуючого судді Іванової Н. Ю.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк»), в якому просив стягнути суму залишку грошових коштів 50125,59 доларів США, з урахуванням трьох процентів річних за весь час прострочення в розмірі 246,12 доларів США, а також 7,5 % річних за фактичну кількість днів неправомірного користування грошима 5694,27 доларів США, а загалом 56065 доларів США, та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 22 червня 2012 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір про відкриття та обслуговування поточного рахунку в іноземній валюті дол. США. Відкрита карта НОМЕР_1 *3052 в Криму. Відповідно до умов договору, відповідач прийняв на поточний рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти у сумі 50125,59 дол. США.

Відповідач з 10 жовтня 2014 року відмовляється обслуговувати рахунок й видавати належні позивачеві гроші. Неодноразові усні та письмові звернення з приводу повернення грошей залишено без розгляду та отримані формальні відповіді.

Наведене завдає істотної моральної й майнової шкоди позивачу, оскільки позбавляє його та родину всіх засобів для існування, порушує звичайний склад життя. Водночас, відповідач протиправно використовує гроші позивача, всупереч його волі для отримання прибутку й власного збагачення.

Крім того, позивач зазначив, що мав би можливість розмістити зазначені кошти на депозиті в іншому банку й отримувати гарантований прибуток. Пропозиції стабільних банків України щодо депозитів у дол. США свідчить, що мінімальна доходність складає 7,5 % річних.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 січня 2020 року відмовлено у задоволенні позову, з підстав необґрунтованості та недоведеності.

Суд першої інстанції в обгрунтування свого висновку зазначив, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження укладення між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» договору поточного рахунку, а також зарахування на його рахунок коштів в іноземній валюті, про залишок яких в сумі 50125,59 дол США вказано у позовній заяві.

За відсутності доказів про відкритий на ім`я ОСОБА_1 поточний рахунок і перерахування на цей рахунок зазначеної позивачем суми коштів в іноземній валюті, суд відмовив у стягненні суми залишку грошових коштів 50125,59 дол США, трьох процентів річних за весь час прострочення в розмірі 246,12 доларів США, а також 7,5 % річних за фактичну кількість днів неправомірного користування грошима 5694,27 доларів США, а загалом 56065 доларів США, та у відшкодуванні моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування вказаного судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Зазначив, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував надані ним докази: довідку про баланс на його рахунку (а.с. 10, 141) і картку для виплат "Миттєва", на підтверження вказаних у позові обставин, що червні 2012 року між ОСОБА_1 та підрозділом ПАТ КБ «Приватбанк», який знаходився за адресою вул. Гагарина 36/31 в м. Чорноморське в АР Крим був укладений договір про відкриття та обслуговування поточного рахунку в іноземній валюті шляхом подачі заяви та емітовано карту «Миттєва» строком дії до 09.2014 року.

Позивач стверджує, що йому як клієнту банку були надані реквізити для безготівкової форми зарахування валютних коштів, згідно яких на його картку у період з 27.03.2013 по 21.01.2014 надійшли кошти в іноземній валюті від контрагента в загальній сумі 59312,63 дол США, частину яких він одержав із застовсуванням карти «Миттєва» , а решта в сумі 50125,59 дол США залишаються на рахунку і одержати їх він не може, оскільки з квітня 2014 року його картковий рахунок заблокований відповідачем.

Зазначає, що на його звернення банк повідомив, що зобов`язання за договорами ПАТ КБ «Приватбанк», укладеними працівниками "Кримської Філії", банк не повинен виконувати, а за встановленими РФ правилам це здійснює автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників" за рахунок банку, яка знаходиться на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Вказує, що надати суду докази про відкриття у ПАТ КБ «ПриватБанк» рахунків на своє ім`я не може, тому просив суд витребувати такі докази у відповідача.

Вважає, що відповідач безпідставно та умисно не надав інформації про залишок коштів на рахунку клієнта.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Голованова О. П., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника відповідача адвоката Бистрова С. А., який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

21.09.2015 ОСОБА_1 звернувся із заявою на ім`я голови Правління ЗАТ КБ «Приватбанк», просив надати інформацію про залишок коштів на рахунках та можливі варіанти користування даними коштами. Відповідь просив надіслати на адресу: АДРЕСА_1 (а.с.11 т. 1).

З відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 01.10.2015, наданої на вказану заяву ОСОБА_1 , вбачається, що банк не може задовольнити вимоги та надати інформацію по рахунку, який було відкрито на території АР Крим. Та повідомлено, що у своїй діяльності Банк керується насамперед вимогами чинного законодавства України. Через політичні події в країні виникли складнощі з обслуговуванням депозитів і рахунків, відкритих в кримських відділеннях ПАТ КБ Приватбанк. Окупація території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя зробила неможливою роботу банківської системи в регіоні, що призвело до виникнення загрози інтересам вкладників та інших кредиторів банків. Подальше функціонування банків в умовах окупації порушує законодавство України у зв`язку з неможливістю виконання банками вимог законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку. Враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання і нагляд, валютний контроль та державний фінансовий моніторинг за діяльністю банків та їх підрозділів, розташованих на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, і відповідно до постанови Правління Національного банку України № 260 від 06.05.2014 року ПАТ КБ Приватбанк припинив свою діяльність в Криму. Запровадження Національним банком України надзвичайного режиму роботи в Автономній республіці Крим та місті Севастополі ще більш обмежує можливість проведення банківських операцій. Банк робить все можливе для врегулювання ситуації і вирішення юридичних питань з виплати вкладів, у тому числі в міжнародних судах (а.с.12 т.1),.

До позовної заяви ОСОБА_1 долучено аркуш формату А-4, в якому російською мовою викладено інформацію про карту НОМЕР_3 , відкриту в Криму, баланс на картці 50125,59 дол, де відсутня інформація про особу чи установу, яка видала вказаний лист, дата та вих. номер, печатка підприємства, не зазначена особа, на ім`я якої видано вказану картку (а.с.10 т.1).

Крім того, позивачем подано до суду аркуш формату А-4, на якому друкованим способом викладено російською мовою інформацію щодо закриття заявки № 4371099 та повідомляється про відмову у перебранчуванні карти ОСОБА_2 , містяться дані про ІНН ОСОБА_1 , про карту НОМЕР_3 , відкриту в Криму, баланс 50125,59 дол, проте також відсутня інформація про особу чи установу, яка видала вказаний лист, дата та вих. номер, печатка підприємства, інші реквізити для ідентифікації документа (а.с.141 т.1).

В судовому засіданні позивач надав для огляду дві пластикові картки: ПриватБанк Миттєва VIZA electron № НОМЕР_4 термін дії до 09/14, та ПриватБанк для виплат «Віза Бонус плюс» № НОМЕР_5 ****6543 термін дії до 09/19, на яких відсутні дані про держателя та підпис, фотокопія цих карток міститься у матеріалах справи (а.с. 142 т. 1).

Згідно наданих на запит адвоката Голованова О. П. (а.с. 147-148 т.1) Кіпрською компанією "Марлоу Навігейшн" копій записів про виплату працівникові ОСОБА_3 (з 27.03.2013 по 21.01.2014) проводились виплати працівникові ОСОБА_4 в доларах США на рахунок № НОМЕР_6 (а.с.162-167 т. 1).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою (пункт 2 статті 208 ЦК України).

Згідно з договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (частини 1, 3 статті 1066 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Положення статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» містять поняття: банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Постановою Правління Національного банку України № 492 від 12 листопада 2003 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України за № 1172/8493 17 грудня 2003 року затверджено Інструкцію про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах (далі по тексту - Інструкція № 492).

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції , банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунку. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.

Договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції № 492).

Згідно пункту 1.16 Інструкції № 492 днем відкриття поточного рахунку клієнта вважається дата, що зазначена на заяві про відкриття цього рахунка в розділі «Відмітки банку».

У пункті 1.19 Інструкції № 492 передбачено, що у разі відкриття поточного рахунку клієнту в його заяві уповноважений працівник банку зазначає дату відкриття та номер рахунка. На заяві клієнта мають бути зазначені підписи одного з керівників банку або уповноваженої ним особи, на якого (яку) згідно з внутрішніми положеннями банку покладено обов`язок приймати рішення про відкриття поточних рахунків клієнтів, а також уповноважених осіб (особи) банку, які (яка) відповідно до внутрішніх положень банку здійснюють перевірку на достовірність і відповідність чинному законодавству документів та копій документів, що подаються клієнтом, а також контролюють правильність присвоєння номера рахунка клієнта та його відповідність внутрішньому плану рахунків банку.

Відповідно до пункту 6.9 Інструкції № 492 банк для зарахування виключно заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законом соціальних виплат відкриває фізичній особі окремий поточний рахунок у порядку, визначеному цією главою, або використовує вже відкритий для цих цілей рахунок (далі у цьому пункті - окремий рахунок).

Для відкриття окремого рахунку клієнт зобов`язаний у заяві про відкриття поточного рахунка (додаток 6) в рядку «Додаткова інформація» зазначити, що рахунок відкривається для зарахування заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законом соціальних виплат. Для діючого поточного рахунку така інформація визначається в додатковому договорі до договору банківського рахунка.

Операції за рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених Інструкцією № 492, Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 (із змінами) (далі - Положення), та відповідними нормативно- правовими актами Національного банку України.

Відповідно до пункту 4.14 Положення емітенти платіжних карток зобов`язані в порядку та строки, визначені договором, надавати клієнтам виписки про рух коштів на їх картрахунках за операціями, що виконані клієнтами та їх довіреними особами. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) за картковими рахунками клієнтів обумовлюються у договорі банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка.

Суд першої інстанції вірно виходив із того, що укладання договору банківського рахунка під час відкриття банком карткового рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунку виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору.

Позивачем не надано належних та допустимих і достатніх доказів про укладення між сторонами договору про відкриття і обслуговування банківського рахунку, належність йому пред`явленої до суду карти ПриватБанк Миттєва VIZA electron № НОМЕР_4 термін дії до 09/14, перерахування (переказ), надходження і наявність на відкритому на його ім`я банківському рахунку зазначеної в позовній заяві суми коштів в іноземній валюті - дол США.

Надані позивачем аркуші формату А-4 з надрукованою інформацією про баланс на карті № НОМЕР_7 3052, які він зазначає як довідки банку (а.с. 10, 141 т. 1) не є належними та допустимими доказами про належність ОСОБА_1 банківського рахунку із залишком на ньому грошових коштів в сумі - 50125,59 дол США, оскільки не містять жодних реквізитів про особу, яка їх виготовила, та підписів.

Правильно суд першої інстанції оцінив як неналежний і недопустимий доказ обставин позову лист № 001/19-ак-ар від 13.05.2019 компанії "Марлоу Навігейшен Ко", на який в обгрунтування своїх доводів щодо надходження на його банківський рахунок коштів в іноземній валюті - доларах США посилався позивач, оскільки зазначені у ньому записи не є ані регістрами бухгалтерського обліку, ані первинними документами, ані банківською випискою з поточного рахунку; не свідчать про наявність між ОСОБА_1 та АТ КБ "ПриватБанк" договору про банківське обслуговування та відкриття поточного рахунку .

З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, правлінням Національного банку України прийнято постанову від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова).

Відповідно до пункту 5 зазначеної Постанови банки, у тому числі й ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Відповідно до положень статті 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Зважаючи на викладене, надання банківських послуг здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак саме банк, а не його структурна одиниця має відповідати за зобов`язаннями, взятими на себе за укладеним договором.

В обґрунтування доводів позовної заяви ОСОБА_1 не надано суду жодного належного та допустимого доказу, на підтвердження факту наявності відкритого у АТ КБ «Приватбанк» депозитного рахунку, та наявності у нього карти № НОМЕР_3 , з балансом 50 125,59 дол. США.

Долучені позивачем до позовної заяви: аркуші формату А 4, без дати, вихідного номера, печатки підприємства, яка видала вказані листи, в якому російською мовою надруковано зазначено про карту НОМЕР_3 , відкриту в Криму, баланс на картці 50125,59 дол. (а.с.10, 141 т.1); відповідь АТ КБ «Приватбанк» від 01.10.2015 року про неможливість надання інформації на запит ОСОБА_1 (а.с.12 т.1); копії записів про видачу ОСОБА_1 виплат компанією Марлоу ОСОБА_5 Ко (з 27 березня 2013 року по 21 січня 2014 року) в доларах США (а.с.165-167 т.1), не є належними доказами на підтвердження факту відкриття у АТ КБ «ПриватБанк» депозитного рахунку на ім`я позивача, та наявності на ньому коштів у валюті США.

Судом не встановлено факту зарахування коштів на рахунок позивача, відкритий у АТ КБ «ПриватБанк», та наявності будь яких грошових коштів на вказаному рахунку, доказами чого можуть бути витяги, роздруківки з карткового рахунку Приват 24, квитанції, чеки, тощо.

Згідно інформації наданої відповідачем на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 жовтня 2017 року (а.с.93,95 т.1), ПриватБанк не може надати суду інформацію по рахунку позивача, оскільки окупаційна влада АРК м. Севастополь ще з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». У зв`язку з цим відповідач не мав доступу до свого майна, що призначене для діяльності банківської установи та території АРК, не мав доступу до договір з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки. Були арештовані також права за зобов`язаннями банку, у тому числі і права вимоги, і борги за всіма зобов`язаннями. Доступ АТ КБ «Приватбанк» до первинних документів клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» на даний час є обмеженим. Разом з тим на даний час АТ КБ «Приватбанк» докладаються усі можливі зусилля для відновлення доступу до інформації за рахунками клієнтів Кримської філії,що була розташована на тимчасово окупованій території АР Крим.

Листом від 19 червня 2018 року № 18-0007/33792 начальник Управління Юридичного департаменту НБУ України на виконання ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 червня 2018 року повідомив, що у банку відсутні копії документів на відкриття рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк». У Національного банку України відсутня запитувана в ухвалі суду інформація, а також документи на ім`я ОСОБА_1 (а.с.123 т.1).

Суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволені вимог про стягнення з відповідача на корись позивача грошових коштів в сумі 50125,59 дол. США, з підстав необґрунтованості та недоведеності. Також не підлягають задоволенню й вимоги про стягнення 3% річних за весь час прострочення, в розмірі 246,12 дол. США, 7,5% річних за фактичну кількість днів неправомірного користування грошима в сумі 5694,27 дол. США, та 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди, як похідних від вимоги про стягнення грошових коштів у сумі 50125,59 дол. США.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», рішення суду залишено без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

В. В. Черненко