Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.06.2020 Справа №607/26570/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.

за участі секретаря судового засідання Хамелко О. Ю.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред`явила до суду позов до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 липня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що від шлюбу із відповідачем дітей немає. Тривалий період часу між ними постійно виникають сварки та суперечки, між ними втрачено почуття довіри, а шлюб носить формальний характер. Також вказує, що відповідач неодноразово чинив відносно неї фізичне насильство, чим спричинював їй стрес. Спроби зберегти шлюб не дали позитивних результатів, у зв`язку із чим, на даний час, вони проживають окремо. За таких обставин просить шлюб розірвати, проти примирення категорично заперечує, оскільки, подальше збереження шлюбу є неможливим.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2019 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до підготовчого судового засідання.

29 січня 2020 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов до суду відзив на позов, згідно якого заперечує проти викладених у позові обставин, покликаючись на те, що він любить свою дружину і турбується за неї. Проте, позивачка потрапила під вплив групи людей із своєрідними релігійними поглядами, які їй нав`язують свою ідеологію світобачення, внаслідок чого, незважаючи на поганий стан здоров`я, вона відмовляється від проходження медичного обстеження, що призводило до виникнення між ними суперечок. Також заперечує проти тверджень позивачки про вчинення ним відносно неї фізичного насильства, вважає їх надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Крім цього зазначає, що не вважає їх шлюб формальним, як про це стверджує позивачка, оскільки він докладає всіх зусиль для збереження шлюбу. З цих підстав вказував на безпідставність та необґрунтованість вимог позивачки.

16 березня 2020 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, попередньо направила до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, за участі її представника. У поданій заяві позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, також вказала, що категорично заперечує проти надання судом строку на примирення, оскільки збереження шлюбу суперечить її інтересам, що мають істотне значення .

У судове засідання представник позивачки адвокат Худа І.Р. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, подавши до суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що на засіданні Кабінету Міністрів України 11 березня 2020 року прийняте рішення про запровадження в Україні карантину починаючи з 12 березня 2020 року через спалах у світі корона вірусу. Крім цього, 16 березня 2020 року листом Ради суддів України суддям усіх судів рекомендовано роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку з карантинними заходами. З цих підстав, просив відкласти розгляд справи на іншу дату після завершення карантину.

Вирішуючи клопотання про відкладення розгляду справи, суд бере до уваги наступне.

За змістом ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» та «Нун`єшДіаш проти Португалії»).

Незважаючи на запровадження карантинного режиму на території України, Верховною Радою України не приймалось будь-якого рішення щодо припинення та/або обмеження діяльності судів.

Вирішуючи питання про можливість відкладення розгляду справи, суд приймає до уваги те, що межі відкладення розгляду справи не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відкрите 02 грудня 2019 року. При цьому відповідачем ОСОБА_2 подавались клопотання про відкладення розгляду справи від 09 січня 2019 року (а.с. 25) та від 13 травня 2019 року (а.с. 32).

Беручи до уваги викладене, враховуючи вимоги закону щодо строків розгляду справ, а також те, що відповідач вкотре подає клопотання про відкладення судового засідання, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та розцінює подану ним заяву, як затягування розгляду цивільної справи, оскільки останній у разі виявлення бажання не бути присутнім в судовому засіданні через карантинні заходи, не був позбавлений можливості за необхідності надати суду в доповнення до відзиву додаткові письмові пояснення та/або докази по суті спору в обгрунтування заперечень проти позову.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З урахуванням наведеного суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, визначених вимогами статтей 223, 240 ЦПК України, та вважає за можливе розглянути справу без участі сторін по справі за наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом установлено:

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 вступили у зареєстрований шлюб 17 липня 2008 року, про що складено актовий запис №841 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 17 липня 2008 року видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу у сторін дітей немає.

Сімейне життя сторін не склалося, між ними часто виникають сварки та непорозуміння, вони втратили почуття любові, поваги та довіри. На даний час сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, приходить до переконання,що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав:

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частинами другою, третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

У Постанові від 25 вересня 2019 року прийнятій у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Статтею 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Позивачка зазначає, що перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення.

За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що між сторонами втрачено почуття любові та поваги, сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер.

Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання, а позов ОСОБА_1 до задоволення.

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81 141, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис за №841.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 840, 20 гривень сплаченого судового збору.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду .

Дата складення повного судового рішення 30 червня 2020 року .

Реквізити сторін :

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса місця проживання - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка