Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання - Бомбушкар В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 в якому просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачкою перебували у шлюбі з 09.02.2013 року, наразі проживають окремо. Мають трьох спільних дітей, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають разом з ним та повністю знаходяться на його утриманні. Діти більш прихильні до нього, аніж до відповідачки. Донька - ОСОБА_4 самостійно визначила своє місце проживання з ним, донька - ОСОБА_5 залишилася проживати з ним за згодою відповідачки. Однак, сторони не дійшли згоди щодо того з ким з них буде проживати їх малолітній син ОСОБА_6 . Позивач вказує, що він як батько, доглядає і піклується про сина, який з самого народження проживав разом з ним та своїми сестрами. Він займається його вихованням та розвитком, систематично водить його в школу раннього розвитку «Розумник», який той відвідує з лютого 2017 року, а також в разі необхідності лікарів. Окрім того, зазначає, він з дітьми проживає у приватному п`яти кімнатному будинку з усіма комфортними умовами для проживання. Він матеріально забезпечений, з 1992 року є приватним підприємцем та достатньо заробляє, має у власності та оренді нерухомість. Натомість, відповідачка неналежним чином ставиться до своїх обов`язків по вихованню дітей, у вересні 2017 року покинула сім`ю та з часу окремого проживання вихованням дітей не займається, допомоги на їх утримання не надає. З`являється до дітей один раз на два місяці на 1-2 дні. Вона знаходиться в постійних роз`їздах і фактично часу на догляд та виховання сина у неї немає. Офіційно вона ніде не працює, живе за рахунок кредитних коштів отриманих у різних фінансових установах та немає належних умов для проживання тому вона і не може забезпечити умови для нормального розвитку та навчання дитини. З огляду на наведене, позивач вважає, що в інтересах сина буде кращим проживати з батьком, а не з матір`ю, у середовищі до якого син звик, та разом зі своїми сестрами.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд задовольнити позов.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги за первісним позовом підтримує в межах наданого висновку.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов відповідачем не подано, а тому суд уважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів, та ухвалити заочне рішення.

При цьому суд констатує, що відповідач зверталася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання дитини, який згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 30.06.2020 року залишений без розгляду, на підставі п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

У той же час, як випливає із змісту наявного у матеріалах справи зустрічного позову заявленого ОСОБА_2 до ОСОБА_7 третя особа служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання дитини, який залишений судом без розгляду, ОСОБА_2 заперечує, проти позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком, зазначаючи, що її переїзд в іншу область був вимушений, оскільки в м. Києві їй була запропонована робота. На даний час вона проживає в м. Чорноморськ. Вона систематично відвідує дітей та оскільки доньки навчаються в школі в м.Ужгороді вона не проти, щоб ті проживали з батьком. Сина ж вона періодично забирає проживати до себе, за домовленістю з ОСОБА_1 . Вважає, що для сина краще буде визначити місце проживання проживати разом із нею, аніж з батьком, враховуючи малолітній вік дитини та потребу в материнській любові. Зазначає, що вона має постійний дохід, працює на фрілансі, орендує квартиру з усіма зручностями і має фінансову можливість забезпечити сина всім необхідним. Дуже любить своїх дітей і морально переживає за розлуку з ними. Не має наміру чинити перешкод в спілкуванні сина з батьком.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками трьох неповнолітніх дітей:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується виданим повторно свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 03.05.2013 року.

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується виданим повторно свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 від 03.05.2013 року.

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 від 21.01.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції.

З 09.02.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2019 року у справі №308/7749/18, розірвано.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно ч. 1 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У відповідності до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно вимог ч.4 та ч.5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема, щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Представником служби у справах дітей Ужгородської міської ради надано висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 10.12.2018 року № 605/34-34 відповідно до якого орган опіки та піклування вважає, що доцільним буде визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою його місця проживання.

Як убачається з вказаного висновку при його підготовці органом опіки та піклування встановлено, що батько дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та фактично проживає у власному п`ятикімнатному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за цією ж адресою фактично проживають його неповнолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Для дітей створені всі умови для нормального виховання та розвитку, у будинку є необхідні комунальні зручності, сучасні меблі, в тому числі дитячі, побутова техніка, у дітей є свої кімнати.

Також згідно вказаного висновку встановлено, що ОСОБА_1 на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, є матеріально забезпеченим, з 1992 року є приватним підприємцем, має у власності декілька об`єктів нерухомості, які в т. ч. здає в оренду. До виконання обов`язків по вихованню дітей ставиться сумлінно, в той час як ОСОБА_2 неналежно ставиться до своїх обов`язків по вихованню дітей, у вересні 2017 року покинула сім`ю і лише періодично з`являється до дітей.

Зазначені висновки не спростовані відповідачем як необґрунтовані.

Згідно наявних в матеріалах справи письмових пояснень ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які є сусідами ОСОБА_1 та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 з вересня 2017 року не проживає з позивачем за первісним позовом та дітьми за адресою: АДРЕСА_1 , приїздить до них лише декілька разів на рік, ОСОБА_1 кожного ранку відводить в садок сина ОСОБА_6 та часто гуляє разом з дітьми.

Згідно письмового пояснення старшого вихователя ОСОБА_11 від 02.05.2018 року., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з лютого 2017 року відвідує школу раннього розвитку дітей «Розумник», приводить та забирає зі школи дитину батько, а мати буває один раз на півтора місяці.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною восьмою статті 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Отже, рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

При прийнятті рішення суд також враховує, що двоє з дітей сторін у справі доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , висловили бажання проживати з батьком, і фактично проживають за місцем проживання батька.

Відповідач, як слідує з матеріалів справи, зокрема, з поданого відповідачем зустрічного позову, власного житла та постійного місця роботи не має.

Крім того, як вбачається з долучених позивачем копій досудових вимог (попереджень), а саме: «CreditUP» від 12.06.2018 року №04.04/1 на суму 3042 грн., ТОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» від 29.05.2018р. №ДГ/06-279 на суму 6726 грн., ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» від 21.05.2018р. №4312456 на суму 16800 грн., ТОВ «Споживчий Центр» від 19.04.2018 р. на суму 5068,80 грн., ТОВ «КРЕДИТЕКСПРЕС» №9854208 на суму 14283 грн., ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» від 15.06.2018р. №ДГ/98378-170 на суму 5798 грн., ТОВ «ЛАЙМ МАНІ» від 15.05.2018р. на суму 3240 грн., ПАТ «Банк Форвард» на суму 2139 грн., ТОВ «ТОП КРЕДИТ» від 15.06.2018р. №114 на суму 21270 грн., ТОВ «ФК АФІНАЖ» (від імені якої діє ТОВ «Юридична фірма Дельта М) №2853862 на суму 7050 грн., ТОВ «Бізпозика» від 29.05.2018р. №1130 на суму 12975,12 грн., ОСОБА_2 у 2018 року отримала кредитні кошти у різних фінансових установах України та має прострочення виконання за вказаними борговими зобов`язаннями.

Жодних доказів на спростування зазначеного відповідачем не надано.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, відповідачем не доведено суду, що проживання дитини разом із нею відповідає інтересам малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в більшій мірі, ніж проживання разом із батьком ОСОБА_1 , де також проживають сестри малолітнього ОСОБА_3 .

При цьому суд зауважує, що відповідно до сімейного законодавства мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Тобто, відповідач не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, може проявляти турботу відносно дитини та приймати участь у її вихованні, реалізувавши свої права шляхом домовленості з батьком дитини, або шляхом встановлення в рішенні органу опіки та піклування, обов"язкового для обох батьків, часу спілкування з дитиною, чи за судовим рішенням.

При прийнятті рішення суд враховує, висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14.12.2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12.07.2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю та зазначила що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Разом з тим, суд враховує і висновок Верховного Суду, який викладений у Постанові від 15.01.2020 по справі №148/1555/17, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

А тому на підставі викладеного, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, беручи до уваги вік дитини (5 років 4 місяці), те що дитина протягом тривалого часу проживає з батьком гр. ОСОБА_1 та своїми сестрами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , розлучення з якими і зміна звичного оточення може спричинити дитині дискомфорт, а також ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, прояв більшої прихильності дитини до нього, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, суд приходить до висновку, що малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід залишити проживати разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Що стосується доказів, які надавалися представником відповідача ОСОБА_2 -адвокатом Кухаренко О.О., а саме, 23.06.2020 року разом із заявою про поновлення процесуального строку на подачу доказів та 12.05.2020 року разом із клопотанням про залучення третьої особи, то суд приходить до переконання, що з огляду на вимоги ч.8 ст. 83 ЦПК України зазначені докази до розгляду не приймаються, оскільки подані не у встановлений законом строк і суду не надано достатнього обгрунтування неможливості подання зазначених доказів у вказаний строк з причин , що не залежали від волі особи яка їх подала.

Судовий збір з відповідача на користь позивача не стягується, оскільки такий було стягнуто з відповідача на користь позивача при ухваленні судом рішення про розірвання шлюбу у цивільній справі №308/7749/18, у матеріалах якої містилися позовні вимоги позивача, щодо визначення місця проживання дитини, які відповідно до ухвали суду від 22.10.2019 року було виділено у самостійне провадження № 308/14746/19.

Керуючись ст.51 Конституції України, ст. ст.7, 19, 141, 157, 161 СК України, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.А. Придачук