Постанова

Іменем України

01 липня 2020 року

м. Київ

справа № 420/998/18

провадження № 61-11714св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новопсковського районного суду Луганської областівід 12 лютого 2019 року в складі судді Проньки В. В. та постанову Луганського апеляційного суду від 15 травня 2019 року в складі колегії суддів: Яреська А. В., Гаврилюка В. К., Карташова О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути суму матеріального збитку в розмірі 31 884, 51 грн, 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди, 950 грн на відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертизи та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 25 жовтня 2017 року за участю транспортних засобів «Chevrolet Niva», державний номерний знак НОМЕР_1 , та «Citroen Jumper», державний номерний знак НОМЕР_2 , трапилася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено належний йому транспортний засіб «Citroen Jumper».

Винним у вчиненні цієї дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Chevrolet Niva».

Розмір матеріального збитку, завданого йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 70 279, 27 грн (53 882, 00 грн - вартість відновлювального ремонту та 16 407, 27 грн - величина втрати товарної вартості), з яких 38 404, 76 грн відшкодовано страховою компанією. Таким чином, вартість невідшкодованої йому майнової шкоди становить 31 884, 54 грн, які вважає за необхідне стягнути з відповідача як особи, яка завдала цю шкоду.

Окрім цього вказує, що внаслідок таких дій відповідача йому завдано моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях, порушенні звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, розмір якої оцінений ним у 50 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 12 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримав страхове відшкодування за завдану йому майнову шкоду, розмір якого добровільно погодив зі страховою компанією, при цьому розмір визначеної ним майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», а тому покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на відповідача є неприпустимим, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для стягнення з нього матеріального збитку та витрат на проведення експертизи. Також місцевий суд зазначив, що посилання позивача на те, що ним виконані ремонті роботи транспортного засобу на суму 53 882, 00 грн не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки надані ним наряди-замовлення свідчать лише про виконання певних ремонтних робіт та не вказують на те, що заміна деталей і проведення робіт по ремонту транспортного засобу є наслідком дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25 жовтня 2017 року за участю сторін, та спричинені діями відповідача.

Разом з тим, відмовляючи в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Луганського апеляційного суду від 15 травня 2019 року рішення Новопсковського районного суду Луганської областівід 12 лютого 2019 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та ухвалено в цій частині нове рішення про їх часткове задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав моральних страждань, певний стрес через вимушену участь у події самого зіткнення, душевні хвилювання через протиправне пошкодження належного йому майна, вимушений був докладати додаткових зусиль для вирішення питань щодо відшкодування завданої шкоди та відновлення стану пошкодженого автомобіля, а тому з відповідача, який є винним у вчиненні цієї дорожньо-транспортної пригоди, справедливо стягнути 5 000 грн моральної шкоди. В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 12 лютого 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 15 травня 2019 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що в порушення норм процесуального права суди попередніх інстанцій безпідставно не взяли до уваги надані ним наряди-замовлення, які, на його думку, є належними доказами на підтвердження розміру завданої майнової шкоди, оскільки в них чітко зазначено, що вони є актами виконаних робіт.

Водночас зазначає, що оскільки страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування завданої йому шкоди, то незважаючи на те, що розмір цієї шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, він не позбавлений права відповідно до статті 1144 ЦК України стягнути її з відповідача як особи, яка її завдала.

Окрім цього, вважає недостатнім визначений апеляційним судом розмір моральної шкоди. Вказує, що суд не врахував характер отриманих автомобілем пошкоджень та обсяг його страждань, яких він зазнав в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

22 липня 2019 року справа № 420/998/18 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Судувід 18 червня 2020 справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За вказаних обставин тут і надалі положення ЦПК України застосовуються у редакції, яка діяла до 08 лютого 2020 року.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що позивачу на праві власності належить транспортний засіб марки «Citroen Jumper», державний номерний знак НОМЕР_2 , а відповідач є власником транспортного засобу марки «Chevrolet Niva», державний номерний знак НОМЕР_1 .

25 жовтня 2017 року о 08:20 год відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Chevrolet Niva», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Ювілейній в селі Новорозсош Новопсковського району Луганської області, при виїзді на перехрестя не надав переваги в русі автомобілю «Citroen Jumper», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався з правого боку, внаслідок чого здійснив зіткнення з ним, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

Постановою Новопсковського районного суду Луганської області від 13 листопада 2017 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) АМ 1451691 від 08 вересня 2017 року із страховим лімітом у розмірі 100 000, 00 грн.

25 жовтня 2017 року представник страхової компанії ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» Зажарський А . А. провів огляд пошкодженого транспортного засобу «Citroen Jumper», державний номерний знак НОМЕР_2 , про що склав акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість), в якому зазначені пошкодження, отримані транспортним засобом в результаті ДТП, а саме: деформація номерного знаку, розбитий передній бампер.

Вказаний акт підписаний представником страхової компанії Зажарським А. А. та позивачем ОСОБА_1 . При цьому, будь-яких зауважень щодо характеру пошкоджень транспортного засобу позивачем висловлено не було, про що свідчить його підпис під написом «З актом ознайомлений, пошкодження записані вірно». Крім того, як виявили суди із вказаного акту (дефектної відомості), позивачу під підпис було роз`яснено, що якщо під час ремонту будуть виявлені приховані дефекти (пошкодження), про це слід повідомити страхову компанію з метою складання додаткового акту огляду (дефектної відомості).

Згідно зі звітом № 08/11 про оцінку вартості (розміру) збитку, спричиненого власнику транспортного засобу від 27 листопада 2017 року, який був складений експертом оцінювачем Мичкою О. І. на замовлення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Citroen Jumper», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди станом на 27 листопада 2017 року становить 56 405, 21 грн, який складається з вартості відновлювального ремонту в сумі 38 404, 76 грн та втрати товарної вартості в розмірі 18 000, 00 грн.

23 січня 2018 року та 27 лютого 2018 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виплатило на користь позивача страхове відшкодування за завдану майнову шкоду в загальному розмірі 38 404, 76 грн.

Установлено, що після отримання страхового відшкодування на замовлення позивача ОСОБА_1 був складений висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 004/18 від 30 березня 2018 року, виконаний судовим експертом експертного бюро «Новопсковекспертиза» Кривошей Ю. Г. , згідно якого вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля марки «Citroen Jumper», державний номерний знак НОМЕР_2 , на дату проведення експертного дослідження становить 53 266, 18 грн, що складається з вартості відновлювального ремонту в розмірі 36 858, 91 грн та величини втрати товарної вартості в сумі 16 407, 27 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині відшкодування відповідачем матеріального збитку, позивач зазначив, що загальний фактичний розмір понесених в результаті дорожньо-транспортної пригоди збитків становить 70 279, 27 грн, що складається з вартості відновлювального ремонту в сумі 53 882, 00 грн (з яких 38 404, 76 грн - виплачене страхове відшкодування) та величини втрати товарної вартості в розмірі 16 407, 27 грн.

На підтвердження своїх доводів позивач послався на вищевказаний висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 004/18 від 30 березня 2018 року і на наряди-замовлення № від 30 липня 2017 року та № від 19 грудня 2017 року, які є актами виконаних робіт, згідно з якими станцією технічного обслуговування автомобілів виконано ремонті роботи автомобіля «Citroen Jumper», державний номерний знак НОМЕР_2 , на загальну суму 53 882, 00 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Як установлено судами, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (ліміт відповідальності - 100 000 грн), яке здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 38 404, 76 грн.

Звернувшись з даним позовом до суду позивач просив, зокрема, стягнути з відповідача як особи, яка завдала шкоду, суму майнової шкоди в розмірі 31 884, 51 грн, з яких 16 407, 27 грн - величина втрати товарної вартості.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суди попередніх інстанцій виходили з того, що розмір заявленої до стягнення у цій справі майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», а тому покладення на відповідача обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування є неприпустимим.

Проте такий висновок судів попередніх інстанцій є помилковим і таким, що не узгоджується з вищевикладеними вимогами закону, згідно з якими шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу відшкодовує особа, яка її завдала.

Отже, у цій справі, завдана позивачу майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу підлягає стягненню з відповідача як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 004/18 від 30 березня 2018 року, виконаного судовим експертом експертного бюро «Новопсковекспертиза» Кривошеєм Ю. Г. , величина втрати товарної вартості транспортного засобу позивача після дорожньо-транспортної пригоди становить 16 407, 27 грн.

Зважаючи на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 16 407, 27 грн на відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою товарної вартості транспортного засобу.

При цьому колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з відповідача 15 477, 24 грн майнової шкоди, оскільки, як правильно встановили суди попередніх інстанцій, посилання позивача на те, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становила 53 882, 00 грн (тобто більше, ніж розмір виплаченого страхового відшкодування) не підтверджені належними та допустимими доказами.

За викладених обставин Верховний Суд дійшов висновку, що судові рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішення позовних вимог про стягнення майнової шкоди не можуть вважатися законними та обґрунтованими, оскільки ухвалені внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Окрім цього, статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.

Розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Верховний Суд вважає, що вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд апеляційної інстанції, правильно дослідивши фактичні обставини справи, характер отриманих автомобілем пошкоджень, обсяг страждань позивача та з огляду на недоведеність ним тверджень про завдану шкоду його здоров`ю, відповідно до вимог розумності та справедливості, обґрунтовано стягнув з відповідача 5000, 00 грн моральної шкоди.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки в справі не вимагається збирання та додаткова перевірка чи оцінка доказів, обставини справи встановлені повно, але неправильно застосовано норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди із ухваленням нового рішення в цій частині про їх часткове задоволення зпідстав, наведених вище.

В іншій частині вирішення позовних вимог судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням вимог процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає в цій частині залишенню без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 12 лютого 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 15 травня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 16 407 (шістнадцять тисяч чотириста сім) гривень 27 копійок.

Постанову Луганського апеляційного суду від 15 травня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов