Справа №461/3849/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2020 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Романюка В.Ф.

з участю:

секретаря судового засідання Цюпака В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, адреса: 79016, м.Львів, вул. Митрополита Адрея, 10), Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області (адреса: 79005, м.Львів, вул. К. Левицького, 18) про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, в якому просить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок її бюджетних асигнувань на його користь моральну шкоду - 10 002,00 гривень.

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що позивач у 1986 році був евакуйований із зони відчуження у зв`язку з аварією на Чорнобильській АЕС. 22.05.2008 р. Львівською обласною МСЕК № 1 йому була встановлена 2 група інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з чим, а також відповідно до статті 14 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, його було віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням та вкладкою до нього. З огляду на порушення його права на отримання фактично донарахованої пенсії у розмірах, визначених у рішенні у справі №2786/08/9104 Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014 р., 20.06.2018 р. звернувся до відповідача із заявою щодо проведення нарахування та виплат компенсації. В заяві вказав, що фактична виплата донарахованої пенсії була проведена лише 30.05.2018 р.

Однак відповідач листом від 19.07.2018 р. за №2965/Ф-94/07.05.-06; №3008/Ф-94/07.05.-06 відмовив у здійсненні такого перерахунку. За захистом своїх прав, позивач у серпні 2018 року звернувся до адміністративного суду. 12 листопада 2018 р. у справі №464/4539/18 Львівським окружним адміністративним судом постановлено рішення, яким його адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушеннями строків виплати пенсії у період з 22.01.2014 р. по 30.05.2018 р.; Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушення строків виплати пенсії у період з 22.01.2014 р. по 30.05.2018 р.

03.05.2019 р. за заявою позивача Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №464/4539/18. 20.05.2019 р. відділом примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області в межах виконавчого провадження №59149797 розпочато примусове виконання рішення суду.

Станом на день подання позовної заяви рішення суду не виконано. Відтак рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року у справі №464/4539/18 є преюдиційним для вирішення цієї конкретної справи відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України.

Вважає, що неправомірна відмова відповідача провести перерахунок його пенсії за період з 22.01.2014 по 30.05.2018, а також тривале невиконання судового рішення, яке зобов`язує відповідача провести такий перерахунок з виплатою недоотриманих сум вже завдали та продовжують завдавати позивачу моральної шкоди. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 14.05.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судового засіданні без виходу в нарадчу кімнату занесену в журнал судового засідання від 10 червня 2020 року Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області залучено до розгляду справи в якості співвідповідача.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

06 червня 2020 року представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Сільченко О. подала відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовна заява є безпідставною та необґрунтованою. Органи Пенсійного фонду України діють в межах наданих повноважень та на підставі нормативно-правових актів з питань пенсійного забезпечення. Звертає увагу на те, що посилання позивача про те, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.01.2014 р. не виконується є неправомірним і надуманим. Адже, на виконання вимог вказаного судового рішення відповідачем було проведено перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю за період з 15.01.2007 р. по 22.07.2011 р. та нараховано доплату в сумі 15184,53 грн. Даним судовим рішенням не було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування та виплату компенсації у відповідності до Закону України «Про компенсацію витрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати».

Вважає, що твердження позивача щодо неправомірних дій відповідача, які спричинили йому моральні страждання є безпідставними.

Представник відповідача ГУ ПФ України у Львівській області Цимбор Н.Я. у судове засідання не з`явилася. Подала клопотання про розгляд справи у її відсутності.

Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, що стверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи у його відсутності, до суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Суд встановив, що ОСОБА_1 у 1986 році був евакуйований із зони відчуження у зв`язку з аварією на Чорнобильській АЕС.

22 травня 2008 року Львівською обласною МСЕК № 1 позивачу встановлена 2 група інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з чим, а також відповідно до статті 14 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», було віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням та вкладкою до нього (а.с.8).

20 червня 2018 р. ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо проведення нарахування та виплат компенсації.

Згідно листа №2965/Ф-94/07.05.-06; №3008/Ф-94/07.05.-06 від 19.07.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у проведенні нарахування та виплаті компенсації.

12 листопада 2018 р. у справі №464/4539/18 Львівським окружним адміністративним судом постановлено рішення, яким його адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушеннями строків виплати пенсії у період з 22.01.2014 р. по 30.05.2018 р.; Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушення строків виплати пенсії у період з 22.01.2014 р. по 30.05.2018 р.

03 травня 2019 року Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №464/4536/18.

20 травня 2019 року відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в межах виконавчого провадження № 59149797 розпочато примусове виконання згаданого рішення суду.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, визначені ст. 1173 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює органи державної влади або місцевого самоврядування, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першої ст. 1173 ЦК України.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідачів, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідачів та спричинення моральної шкоди позивачу.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачами зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує, зокрема, тим, що неправомірна відмова відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку із порушеннями строків виплати пенсії у період з 22.01.2014 р. по 30.05.2018 р., а також тривале невиконання судового рішення, яке зобов`язує відповідача провести таку виплату, завдали та продовжують завдавати йому моральної шкоди.

Встановлено, що позивач скористався своїм правом на оскарження відмови у здійсненні перерахунку за період з 03.01.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. до 01.04.2009 р. пенсії у розмірах встановлених положеннями ст. ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, чинній на момент виникнення права на отримання пенсії, яка Львівським окружним адміністративним судом була скасована.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.04.2013 р. постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2010 р. залишена без змін.

Суд зазначає, що скасування відмови у здійсненні перерахунку за період з 22.01.2014 по 30.05.2018 пенсії не є безумовним доказом неправомірності дій або бездіяльності у розумінні статті 1173 ЦК України. Окрім цього, ця обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вищезазначене свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження дій органу державної влади і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1173 ЦК України.

Окрім цього, суд зазначає, що позивач не надав достатніх і допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Виходячи з вищезазначеного, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Такі висновки збігаються з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є необґрунтованими, та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку із відмовою позову судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, адреса: 79016, м.Львів, вул. Митрополита Адрея, 10), Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області (адреса: 79005, м.Львів, вул. К. Левицького, 18) про стягнення моральної шкоди, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.07.2020 року.

Суддя: Романюк В.Ф.