Справа № 513/441/20
Провадження № 2/513/321/20
Саратський районний суд Одеської області
30 червня 2020 року Суддя Саратського районного суду Одеської області Бучацька А.І., розглянувши позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за нанесені державі збитки,
В С Т А Н О В И В:
05 червня 2020 року командир Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від імені Військової частини НОМЕР_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 вартість наданого йому майна, з урахуванням кратності, в розмірі 121007,88 гривень . Кошти надіслати на військову частину НОМЕР_1 через військову частину НОМЕР_2 .
Позовні вимоги обґрунтував тим, що 19.04.2019 року сержанта ОСОБА_1 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2019 року № 82 звільнено з військової служби на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №28-РС у запас за пунктом «ж», частини 5 статті 26 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу», (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командування військовослужбовцем) з 19 квітня 2019 року та з 20 квітня виключити зі списків особового складу і всіх видів забезпечення.
За наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.03.2018 року № 29-РС сержанта ОСОБА_1 , сержанта з матеріального забезпечення 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 призначено старшиною 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , шпк «прапорщик», ВОС - 868687А на вищу посаду в порядку просування по службі з шпк «старший сержант» на шпк «прапорщик» на підставі спільної директиви МОУ та ГШ ЗСУ від «31» березня 2017року №Д-322/1/4дск..
Під час проходження військової служби сержант ОСОБА_1 отримав наступне майно:
Перебуваючи на полігоні у м. Старечі Львівської обл. завантажив отримане майно до вантажного автомобіля ЗІЛ - 131 для транспортування до постійного місця дислокації частини у смт. Сарата Одеської обл., але належно не оформив передачу майна, що призвело до втрати майна.
Факт нестачі майна по службі РХБЗ військової частини НОМЕР_1 підтверджується актом інвентаризації служби РХБЗ проведеної згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №343 від 29.11.2017р.
Причини та умови, що привели до вказаного порушення стали особиста недисциплінованість, низька правосвідомість, низькі морально-ділові якості та схильність до необміркованих вчинків, нехтування вимогам статутів Збройним Сил України та порушення положень наказу МОУ №300 «Про затвердження Положення про військове (корабельне)господарство Збройних Сил України»
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.03.2018р. № 90 з сержанта ОСОБА_1 вирішено стягнути на користь держави у п`ятикратному розмірі вартість втраченого майна на суму 129898 грн. 02 коп. та відповідно до змін до наказу від 22.01.2018р. №90 на суму 7598 грн. 37коп. Таким чином, загальна заборгованість за нанесенні державі збитки, у п`ятикратному розмірі становить 137496,37 грн.
Згідно відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області яка надійшла до суду 24 червня 2020 року за вхідним № ЕП-744/20-Вх відповідач ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 .
Згідно з частиною 1 ст.187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.
Вивчивши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд приходить до наступного.
Частиною 3 ст.175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Зміст позовної заяви не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме: не зазначено місцезнаходження позивача та представника позивача, місце проживання відповідача (поштовий індекс, область, район, населений пункт, вулиця, номер будинку, тощо), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України позивача, реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта відповідача, відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти сторін. Крім того, позовна заява підписана командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , однак до позовної заяви не додано документіа. які підтверджують його повноваження ( копії наказу про призначення на посаду, копію паспорта громадянина України або копію службового посвідчення).
Відповідно до частин 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації", затвердженого Наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55, відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту "підпис".
Проте, до позовної заяви додані копії документів, частина яких засвідчена Начальником відділення персоналу військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 та начальником штабу військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 , хоча позовна заява підписана командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 .
Згідно з вимогами ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно ст.ст.1, 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Згідно ч.1 ст.4 Закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», з 1 січня 2020 року установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2027 гривень.
Відповідно до п.1.1 ч.2 ст.4 Закону ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З тексту позовної заяви, вбачається, що позивач просить про звільнення від сплати судового збору, в обґрунтування якого представником зазначено, що на рахунки військової частини НОМЕР_1 кошти для сплати судового збору не виділяються.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про судовий збір», суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Виходячи зі змісту ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік, позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Проте, вказаною нормою Закону передбачено право суду, а не обов`язок щодо відстрочення сплати судового збору, а відповідна заява сторони розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до суду, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами. Позивач, який заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинен навести доводи і подати докази на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
Вказаний в частині 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» перелік є вичерпним, і таких умов для звільнення від сплати судового збору які зазначені позивачем, він не містить.
Згідно з Порядком складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228, особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору.
Отже, посилання на обставини, пов`язані з фінансуванням органів, установ чи організацій з державного бюджету та відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору, на порядок виділення коштів для сплати судового збору та погодження сплати тощо - не можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору.
З огляду на наведене правові підстави для звільнення позивача від сплати судового збору відсутні.
Згідно ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Отже, позовну заяву належить залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків. Якщо позивач у встановлений строк відповідно до ухвали суду не виконає зазначені вимоги, то на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, заява буде вважатися неподаною і буде йому повернута.
Керуючись ст. ст.175, 177, 185, 258-261 ЦПК України, суддя
У Х В А Л И В:
в задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору відмовити.
позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за нанесені державі збитки - залишити без руху, надавши представнику позивача строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя А. І. Бучацька