Ухвала

02 липня 2020 року

м. Київ

справа № 641/4452/17

провадження № 61-44191св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,

Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивачі-відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Попрас Юлія Вікторівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 року у складі судді Боговського Д. Є. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Піддубного Р. М., Котелевець А. В., Сащенка І. С.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу (далі - ХМНО) Попрас Ю. В., про розірвання договору дарування та визнання його недійсним.

Позов обґрунтований тим, що на підставі виданого 28 березня 2003 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації виконавчого комітету Харківської міської ради свідоцтва, позивачам та ОСОБА_5 на праві спільної власності належала квартира АДРЕСА_1 . 17 травня 2005 року між власниками квартири та ОСОБА_3 укладено та посвідчено приватним нотаріусом ХМНОПопрас Ю. В. договір дарування вказаної квартири, яку 02 серпня 2017 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_6 .

У вересні 2017 року ОСОБА_2 подала уточнений позов, у якому зазначила, що підписуючи договір від 17 травня 2005 року не мала наміру дарувати належну їй частину квартири, в якій вона проживає з 1969 року та яка є єдиним її житлом, а вважала, що підписує договір довічного утримання, отже помилялась щодо правової природи правочину.

Посилаючись на те, що позивачі продовжують проживати у спірній квартирі, сплачують усі комунальні послуги, іншого житла не мають, а ОСОБА_3 створила загрозу втрати майна, яке для них має велику немайнову цінність, просили розірвати договір дарування від 17 травня 2005 року.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення.

Позов обґрунтований тим, що 02 серпня 2017 року між нею та ОСОБА_3 укладено та посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Гапон І. М. договір купівлі-продажу, відповідно до якого вона набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням, просила на підставі статей 321, 391 ЦК України виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із вказаної квартири.

РішеннямКомінтернівського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 року, залишеним без змін постановоюАпеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення; позов ОСОБА_4 задоволено; виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 ; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , суди виходили з того, що позивачами не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 помилялась щодо правової природи правочину та вважала, що укладає договір довічного утримання. Встановивши, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не є членами сім`ї ОСОБА_4 та перешкоджають власнику користуватися спірною квартирою, суди дійшли висновку про виселення відповідачів з квартири.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2018 до Верховного Суду ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 укладаючи спірний договір дарування квартири вважала, що укладає договір довічного утримання. Позивачі вказують, що проживають у квартирі, сплачують комунальні послуги, іншого житла не мають.

Частиною другою статті 415 ЦПК Українипередбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2020 року справу № 447/455/17 (провадження № 61-20711св19) за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про визнання припиненим права користування житлом та зобов`язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_9 на постанову Львівського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виходив із необхідності вирішення виключної правової проблеми, яка полягає в існуванні протилежних за змістом правових норм, які регулюють наслідки припинення сімейних відносин члена сім`ї з власником будинку (квартири), зокрема, припинення права таких членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом.

Судове рішення у справі, яка переглядається, та судове рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 641/4452/17 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 447/455/17 (провадження № 14-64цс20).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 641/4452/17 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Попрас Юлія Вікторівна, про розірвання договору дарування та визнання його недійсним; за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2018 року до закінчення розгляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов