РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 607/28482/19

2/609/181/2020

07 липня 2020 року Шумський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді: Ковтуновича О.В.

при секретарі судового засідання: Шліхти А.О.

за участю:

представника прокуратури Тернопільської області Петрука С.О.

представника УМВС України в Тернопільській області Крайника Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ цивільну справу за позовом: ОСОБА_1

до

відповідача: Головного управління державної казначейської служби України в Тернопільській області, УМВСУ в Тернопільській області, Прокуратури Тернопільської області,

вимоги позивача: про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідачів.

1. 06 грудня 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до суду із позовом до Головного управління державної казначейської служби України в Тернопільській області (далі відповідач) з вимогю про відшкодування шкоди.

2. Позов обґрунтований тим, що 09 липня 2018 року по справі №609/23/16-к у кримінальному провадженні № 0000106 Шумським районним судом було прийнято вирок, у відповідності до якого ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явлених обвинуваченнях за ч. 1 ст. 186 та ч 2 ст. 190 КК України та виправдано у зв`язку із недоведеністю в його діях складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186 та ч. 2 ст. 190 КК України.

Вказаний вирок залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 28.11.18 та ухвалою Верховного Суду від 19.09.19 р.

Під час досудового слідства і суду у вказаному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1 було застосовано ряд процесуальних дій, які обмежують права громадян: ухвалою слідчого судді апеляційного суду Тернопільської області від 20.08.15 було надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій стосовно ОСОБА_1 у вигляді аудіо- та відео- контролю особи; постановою прокурора відділу прокуратури Тернопільської області від 20.08.15 було надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій стосовно ОСОБА_1 у вигляді проведення контролю за вчиненням злочину; 30.09.15 ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України; 06.10.15 ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду стосовно ОСОБА_1 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 30.11.15; 25.11.15 ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду запобіжний захід у вигляді домашнього арешту ОСОБА_1 було продовжено до 25.01.16; 25.12.15 ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 365, ч 1 ст. 386 КК України; 26.01.16 ухвалою Шумського районного суду ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 26.03.16; 22.03.16 ухвалою Шумського районного суду ОСОБА_1 було продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 26.05.16; 06.07.16 ухвалою Шумського районного суду ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на період розгляду кримінального провадження щодо його обвинувачення.

Таким чином, внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду ОСОБА_1 було заподіяно матеріальної та моральної шкоди.

За здійснення представництва інтересів ОСОБА_1 в Шумському районному суді під час провадження в період з 15.01.16 по 22.12.16 ОСОБА_1 було оплачено витрати на юридичну допомогу адвокату ОСОБА_2 в сумі 30000 гривень, що підтверджується прибутковим касовим ордером від 29.02.16.

За здійснення представництва інтересів ОСОБА_1 в апеляційному суді Тернопільської області в період з 20.02.17 по 12.04.17 ОСОБА_1 було оплачено витрати на юридичну допомогу адвокату ОСОБА_2 в сумі 5000 гривень, що підтверджується прибутковим касовим ордером від 20.02.17.

За здійснення представництва інтересів ОСОБА_1 в Шумському районному суді під час провадження в період з 05.05.17 по 09.07.18 ОСОБА_1 було оплачено витрати на юридичну допомогу адвокату ОСОБА_2 в сумі 30000 гривень, що підтверджується прибутковим касовим ордером від 05.05.17 р.

За здійснення представництва інтересів ОСОБА_1 в апеляційному суді Тернопільської області 28.11.18 ОСОБА_1 було оплачено витрати на юридичну допомогу адвокату ОСОБА_2 в сумі 5000 гривень, що підтверджується прибутковим касовим ордером від 28.11.18.

Таким чином, загальний розмір заданої ОСОБА_1 матеріальної шкоди незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду становить 70000 гривень.

Внаслідок початку кримінального провадження позивача було звільнено зі служби з органів внутрішніх справ, до нього застосовувались запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту, неодноразово змінювались підозри та обвинувальні акти, провадження у справі тривало вцілому більше 4 років, що змінило звичний для заявника спосіб життя, змусило позивача шукати нову роботу, відстоювати свою честь та гідність перед колишніми колегами по роботі, родичами, друзями, доказуючи свою невинуватість. Внаслідок застосування запобіжних заходів позивач був позбавлений можливості вільно пересуватись в межах України та закордон, за ним постійно здійснювався нагляд органами внутрішніх справ з метою перевірки дотримання запобіжних заходів.

З моменту оголошення ОСОБА_1 підозри 30.09.15 до моменту прийняття Верховним Судом постанови від 19.09.19 минуло 48 місяців. Станом на час звернення заявника до суду розмір мінімальної заробітної плати становить 4173 гривень, у зв`язку з чим мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 не може бути меншим за 200304 гривень.

З огляду на безпідставність порушення кримінального провадження за ч. 3 ст. 368 КК України, що дало змогу одержати органу досудового розслідування ухвали суду та постанови прокурора про застосування негласних слідчих (розшукових) дій, неодноразові зміни обвинувального акту, тривалі у часі запобіжні заходи, тривалість перебування ОСОБА_1 під слідством і судовим розглядом, характер обвинувачень ОСОБА_1 , зміни у стосунках останнього завдали йому істотної моральної шкоди, розмір компенсації якої ОСОБА_1 оцінює в 500000 гривень.

У зв`язку із вищевикладеним, позивач просить стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 70000 гривень матеріальної та 500000 гривень моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури суду кримінального провадження №0000106.

3. 10 березня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 від представника відповідача Державної казначейської служби України, головного спеціаліста юрисконсульта, Борковської Г.П. відповідно до якого остання зазначає, що при визначенні розміру відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, виваженості, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Головне управління вважає, вважає, що Позивачем не наведено жодних доводів сричинення йому моральних страждань, та не надано інших суттєвих доказів на твердження немайнових втрат, а тому просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

4. 24 лютого 2020 року на адресу суду надійшла заява позивача, в якій останній просить залучити в якості співвідповідачів УМВСУ в Тернопільській області, прокуратуру Тернопільської області, оскільки рішення по справі може вплинути на їх права та обов`язки.

5. 30 березня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 від представника відповідача УМВСУ в Тернопільській області Крайник Н.В., в якому останній вказує, що позивачем не надано жодних доказів у підтвердження моральної шкоди, завданої йому органами досудового розслідування, прокуратури та суду. До суду матеріалів справи не долучено жодних довідок із закладів охорони здоров`я, які б підтверджували факт погіршення самопочуття позивача через моральні чи фізичні страждання, приниження честі, гідності та ділової репутації в період досудового розслідування чи судового розгляду справи. Крім того, зазначає, що вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу в порядку кримінального провадження вирішується під час ухвалення вироку. Вимога про стягнення процесуальних витрат розглядається в порядку КПК України, а тому просить суд відмовити в задоволенні позову у зв`язку із безпідставністю.

6. 19 травня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 від представника відповідача прокуратури Тернопільської області Ємець Д.В., в якій остання вказує, що проаналізувавши позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди у сумі 500 тис. грн., вбачається, що вона є завищеною, неспіврозмірною із тими негативними наслідками, які настали для позивача, порушує вимоги щодо розумності та справедливості. Щодо заявленої вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, варто зазначити, що згідно зі ст. 3 Закону громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. Однак, заявлені позивачем суми витрат, понесені внаслідок надання йому правової допомоги у вказаному кримінальному провадженні в сумі 70 000 грн. не підтверджуються належними доказами. Дія долученого позивачем ордеру на надання правничої (правової) допомоги поширюється на представництво інтересів ОСОБА_1 у Тернопільському міськрайонному суді під час розгляду даної цивільної справи, у той час заявлена вимога про стягнення коштів за надання правничої(правової допомоги під час розгляду кримінального провадження у Шумському районному суді. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Позивачем на підтвердження понесених адвокатом витрат не подано ні договору про надання правової допомоги, ні детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, ні акту виконаних робіт. Наявні квитанції не є доказом обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена позивачем та не можуть братися судом до уваги про визначення розміру матеріальної шкоди. Враховуючи вищенаведене, позивачем не доведено витрати на правничу допомогу в сумі 70000 грн., а тому дана сума не підлягає стягненню, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

7. В судовому засіданні представник прокуратури Тернопільської області Петрук С.О. просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог із посиланням на підстави викладені у відзиві на позовну заяву.

8.Представник УМВС України в Тернопільській області Крайник Н.В. просив відмовити у задоволенні позову у звя`язку із безпідставністю.

9. Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність.

10. В судове засідання представники ГУ ДФС у Тернопільській області, Державної казначейської служби України не з`явився, однак представив клопотання про розгляд справи без участі представника, за наявними у справі матеріалами, враховуючи усі доводи зазначеніу відзиві.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

11. Ухвалою суду від 17 лютого 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено підготовче засідання на 11 березня 2020 року.

12. Ухвалою суду від 11 березня 2020 року залучено в якості співвідповідачів УМВСУ в Тернопільській області та прокуратуру Тернопільської області та призначено справу до судового розгляду на 22 квітня 2020 року.

13. Ухвалою суду від 22 квітня 2020 року відкладено судовий розгляд у зв`язку із клопотаннями представників відповідачів на 20 травня 2020 року, під час судового засідання розгляд справи відкладено на 11 червня 2020 року,. під час судового засідання розгляд справи відкладено на 07 липня 2020 року.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

14. Вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 09.07.2018 р., ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явлених обвинуваченнях за ч.1 ст. 186 КК України та ч.2 ст. 190 КК України та виправдати його у зв`язку з недоведенністю в його діях складів кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 186 КК України та ч.2 ст. 190 КК України.

15. Згідно ордеру на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги від 18.11.2019 р. у Тернопільському міськрайонному судді адвокатом Авдєєнко В.В.

16. Як вбачається із квитанцій до прибуткового кассового ордеру прийнято від ОСОБА_1 на підставі надання допомоги у справі 609/23/16-к, 30000 грн 29.02.2016 р., 5000 грн. 20.02.2017 р., 30000 05.05.2017 р., 5000 грн. 28.11.2018 р.

17. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 28.11.2018 р., апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 09.07.2018., яким виправдано ОСОБА_1 в зв`язку з недоведенністю його вини у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 190, ч. 1 ст. 186 КК України без змін.

18. Постановою Верховного суду колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 19.09.2019 р., касаційну скаргу прокурора Ковальчука О.Р. залишено без задоволення та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 28.11.2018 р. щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

ІV. Оцінка Суду.

19. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

20. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

21. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

22. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

23. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

24. Частинами 1-3 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

25. За нормами ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

26. Згідно з п. 2 ч.2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

27. Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування, незалежно від вини цих органів

28. Згідно з ч.ч. 1,2,7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

29. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закон № 266/94-ВР)

30. У відповідності до ст.1 Закону №266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

31. Частиною другою ст.1 Закону №266/94-ВР встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

32. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

33. Статтею третьою Закону № 266/94-ВР передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги.

33. Таким чином, з огляду на те, що постановою ВС від 19.09.2019 року у справі №609/23/16-к ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 28.11.2018 р. щодо ОСОБА_1 залишено без зміни, тобто кримінальне провадження відносно останнього закрито, суд приходить до переконання, що позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави.

34. Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував під слідством та судом із 30.09.2015 р. до 28.11.2018 р., що становить 37 місяців та 28 днів, впродовж яких він був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності.

Таким чинном, суд вважає, що початок обчислення даного строку слід здійснювати саме з моменту вручення повідомлення про підозру із 30.09.2015 року.

35. У відповідності до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

36. З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства»).

37. У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження.

38. У кримінальному провадженні відлік часу, на думку ЄСПЛ, починається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто сюди включається й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, й «інші дії, що мають на увазі схожі твердження і що істотно впливають на становище підозрюваного» (справа «Екле проти ФРН»). У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» йдеться: «Суд зазначає, що момент, з якого ст. 6 починає застосовуватись до «кримінальних» питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (див. п. 62 рішення ЄСПЛ від 18.01.2007 року у справі «Шубінський проти Словенії»)».

39. Зазначені висновки суду також узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 31.10.2018 року у справі №383/596/15, в якій зокрема зазначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, починаючи з моменту порушення кримінальної справи.

40. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу).

41. У разі незгоди з винесеною постановою(ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

42. Статтею 4 Закону №266/94-ВР визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури, суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок, бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

43. Відповідно до п.5 ст.3 Закону №266/94-ВР громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.

44. Згідно з ч.ч.2,3 ст.13 Закону №266/94-ВР розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

45. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в результаті незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду в період із 30.09.2015 року по 28.11.2018 року, позивач зазнав моральних страждань внаслідок незаконного перебування під слідством протягом 37 місяців та 28 днів.

Таким чином, на думку суду позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, яка завдана незаконними діями органами досудового розслідування щодо притягнення його до кримінальної відповідальності підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне.

46. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі 4723 гривні.

За таких обставин, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, тривалість характеру немайнових втрат зумовлений розглядом спочатку кримінальної справи, а потім кримінального провадження стосовно нього, застосуванням запобіжного заходу, приймаючи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих зв`язках, що призвели до погіршення стосунків із оточуючими, а також появи негативних психоемоційних змін, враховуючи ступінь зниження престижу і ділової репутації, необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів для відновлення попереднього стану, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає до стягнення на користь позивача становить 179017 грн. 00 коп. ((4723 х 37=174751 грн. 00 коп.) + ((4723 : 31) х 28), де 37 це кількість місяців та 28 - кількість днів перебування під слідством, 4723 грн. 00 коп. - розмір мінімальної заробітної плати, встановлений на момент розгляду справи).Належні та допустимі докази того, що позивач поніс більшу моральну шкоду ніж присуджується судом, в матеріалах справи відсутні.

Суд не вбачає законодавчо визначених підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди у сумі 500000 грн. 00 коп. та вважає, що в цій частині заявленої позовної вимоги слід задоволити частково.

Зазначені висновки суду узгоджуються із правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №383/596/15, у постановах Верховного Суду від 04.06.2018 року у справі №489/2492/17, від 13.06.2018 року у справі №464/6863/16, від 21.06.2018 року у справі № №205/119/17, від 25.07.2018 року у справі № 607/14493/16-ц, від 19.09.2018 року у справі №534/955/17, від 19.12.2018 року №214/5262/15-ц.

47. Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого само врядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

48. У відповідності з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 року № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, на яке покладено повноваження по здійсненню через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів.

49. Пунктом 1.3. Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 02.02.2007 року № 28 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2007 року за № 149/13416, виконання рішень суду, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державним казначейством України за вимогами державних виконавців за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету.

50. Відповідно до положень ст.48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету.

Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду провадиться з Державного бюджету Державним казначейством України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

51. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

52. Згідно із ч.1 ст.81, ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

53. Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 179017 грн. 00 коп. грошового відшкодування завданої моральної шкоди.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Так, ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 3 ст. 137 ЦПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім того, ст. 136 ч. 4 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 136 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу не подано договору про надання такої допомоги, детального опису робіт, акту виконаних робіт.

Заявлені позивачем суми витрат, понесені внаслідок надання йому правовової допомоги в сумі 70000 грн. не підтверджуються належними доказами, а саме в матеріалах справи наявні прибуткові касові ордера за надання правової допомоги від 29.02.16 р., 20.02.2017р., 05.05.2017 р.,28.11.2018р., які судом не беруться до уваги про визначення розміру матеріальної шкоди.

Відтак, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення в його користь 70000 грн. матеріальної шкоди.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 137,259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.16, 23, 1166, 1167,1174, 1176 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, суд,-

У Х В А Л И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 (житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління державної казначейської служби України в Тернопільській області (місце знаходження: м. Тернопіль, бульвар Шевченка, 39, Тернопільської області, ), УМВСУ в Тернопільській області, прокуратури Тернопільської області, про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

2. Стягнути із Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 грошові кошти за завдану йому моральну шкоду у розмірі 179017 грн. 00 коп.

3. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шумський районний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення суду складено 07 липня 2020 року.

Суддя: О. В. Ковтунович