07.07.2020 Справа № 469/483/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2020 року смт.Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Гапоненко Н.О.,

за участі секретаря судового засідання Якубець С.В.,

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2 на підставі довіреності від 22.06.2020 року,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, -

встановив :

ОСОБА_1 01 липня 2020 року звернулась до суду з заявою, у якій просила видати обмежувальний припис строком на шість місяців, яким вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , а саме:

- заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_3 вести телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб;

- заборонити ОСОБА_3 особисто чи через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватися з нею.

У обґрунтування своїх вимог зазначила, що її зять ОСОБА_3 проживає разом зі своєю сім`єю у її будинку; протягом декількох років заявник постійно потерпає від насильства з боку ОСОБА_3 , від щоденних скандалів, сварок, образ та погроз від ОСОБА_3 , який не контролює свої дії; зокрема, 27 липня 2015 року ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно заявника, ображав, погрожував фізичною розправою, за що притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства; 30 липня 2015 року ОСОБА_3 вдруге вчинив відносно заявника домашнє насильство в сім`ї, за що був визнаний Березанським районним судом Миколаївської області винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КупАП; 24 травня 2020 року ОСОБА_3 наніс заявнику тілесні ушкодження у вигляді перелому фаланги пальця кисті лівої руки та побої, в результаті чого у неї багаточисленні садна та гематоми, ушиб шийного відділу хребта, гематома правого променево-зап`ястового суглоба, за даним фактом до ЄРДР 26.05.2020 року за № 0000173 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, а також Березанським районним судом Миколаївської області розглядається справа про адміністративне правопорушення № 469/433/20 від 15.06.2020 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.173 КупАП, що, на думку заявника, свідчить про систематичність вчинення насильства в сім`ї та нереагування кривдника на вжиті до нього поліцією та судом заходи.

Посилаючись на те, що після кожного рішення суду зять погрожує їй розправою та упевнений у своїй безкарності, його агресія щоразу посилюється, заявник вважає, що існує вірогідність продовження та повторного вчинення насильства ОСОБА_3 щодо ОСОБА_1 і настання тяжких наслідків для її здоров`я.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали свою заяву.

Заявник пояснила суду, що її донька ОСОБА_4 разом з дітьми та чоловіком ОСОБА_3 постійно проживають у належному їй будинку по АДРЕСА_1 , ведуть з нею спільне господарство. У 2015 році ОСОБА_3 побив вікна у будинку та погрожував їй, у зв`язку з чим вона зверталась до поліції, після чого донька з чоловіком та дітьми виїхали у інше місце, повернувшись до її будинку після примирення та налагодження стосунків у 2017 році. Зять, якщо перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та донька заявника неодноразово вчиняють побутові сварки з посиланням на те, що заявник не працює та разом з дитиною племінниці перебувають на їх утриманні. Така сварка відбулась лише 24 травня 2020 року, коли донька і зять перебували у сильному сп`янінні, між заявником та її донькою ОСОБА_4 почалась сварка, донька її ображала і почала душити, а ОСОБА_3 відтягував від заявника свою дружину та нібито її захищав. Потім донька билась з племінницею заявника, а ОСОБА_3 утримував ОСОБА_1 у кімнаті, знущався і погрожував, що вона може вдаритися головою об косяк, після чого вони побігли туди, де була бійка, зять її кидав двічі об землю, вона взяла арматурину, а зять її забирав у неї.

Заінтересована особа ОСОБА_3 проти задоволення заяви заперечував, вважав викладені заявником обставини такими, що не відповідають дійсності, пояснивши, що на даний час фактично проживає за зареєстрованим місцем проживання у будинку матері в АДРЕСА_2 , у якому також проживає його старший брат, будинок не обладнаний газопостачанням; дружина до нього приїжджає у вільний від роботи час; їхні діти, які живуть у будинку тещі, ходять до школи у с.Коблеве, мають там друзів та не хочуть переїжджати до с.Українка, у якому немає достатніх умов для їхнього розвитку; у будинок тещі ним та його дружиною вкладено свою працю та кошти, проведено перебудову, опалення, водогін, він оплачує комунальні послуги. Вважає заяву ОСОБА_1 безпідставною, так як неприязних відносин між ними немає, постійних сварок не буває, алкоголь не вживає. Конфлікти відбувались через втручання племінниці тещі, яка разом з тещею у 2015 році забрали його документи на автомобіль, внаслідок чого він поніс значні збитки, тому й виникла сварка, за яку він був визнаний винним за ст. 173-2 КУпАП. У 2017 році його сім`я повернулася жити до ОСОБА_1 , яка захворіла та потребувала догляду. У травні 2020 року між його дружиною та тещею виник конфлікт через доньку племінниці тещі, якій теща віддає належні їхнім дітям речі, про що діти йому скаржилися; при цьому ОСОБА_1 била його дружину, у тому числі арматуриною, яку він забирав у заявника та міг при цьому пошкодити їй пальці, інших тілесних ушкоджень не наносив і її не бив.

Заслухавши учасників справи, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов таких висновків.

За положеннями п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК Україини заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст.26 цього Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.1 вказаного Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Таким чином, зважаючи на наведені вимоги Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Судом установлено, що заявник ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_1 , який належить їй на праві власності; за вказаною адресою тривалий час зареєстрована та проживає її дочка ОСОБА_4 з двома малолітніми дітьми, а також проживає чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , зареєстрованим місцем проживання якого є АДРЕСА_2 (а.с.7-9).

Постановою Березанського районного суду Миколаївської області від 06 серпня 2015 року у справі № 469/887/15-п ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме у тому, що вчинив сварки зі своєю тещею ОСОБА_1 (а.с.13, 17-18).

Після вчинення зазначеного правопорушення минуло п`ять років та сторони, як вбачається з їх пояснень, примирились.

Посилання ОСОБА_1 на те, що зять тривалий час вчиняє щоденні скандали, сварки, завдає їй образ та погрожує, тобто здійснює психологічне насильство, жодними доказами, окрім її пояснень про погрози 24 травня 2020 року, не підтверджено. Більше того, у судовому засіданні ОСОБА_1 повідомила, що між ними після 2015 року все було нормально, а сварка відбулась лише 24 травня 2020 року між нею та її донькою, після чого ОСОБА_3 припиняв бійку між ними.

Крім того, за даними витягу із сайту Судової влади України, у провадженні Березанського районного суду Миколаївської області перебуває справа про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП (а.с.17), рішення у якій не ухвалено, проте докази того, що зазначена справа стосується обставин, викладених заявником, суду не надані, тому вказаний витяг не може бути взятий судом до уваги як доказ негативної поведінки ОСОБА_3 відносно заявника.

25 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Березанського відділення поліції Очаківського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області з заявами про вжиття заходів до своїх доньки та зятя, які вчинили з нею сварку, та завдання їй тілесних ушкоджень у вигляді гематом і саден на лівій руці зятем ОСОБА_3 . За наслідками розгляду заяв ОСОБА_1 складено адміністративний протокол за ст.173-2 КУпАП щодо доньки заявника - ОСОБА_4 ; до ЄРДР 26.05.2020 року за № 0000173 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України (а.с.13-17).

Відповідно до довідки КНП «Березанська ЦРЛ» від 25.05.2020 року, у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому проксимальної фаланги І пальця лівої кисті, ушиб, гематома правого променево-запястового суглоба, гематома правої тім`яної області, обширна синюшність верхньої третини правого стегна, багаточисельні садна зовнішньої щиколотки і правої ступні, ушиб шийного відділу хребта (а.с.11).

Як пояснили позивач та її представник, повідомлення про підозру у даному кримінальному провадженні не вручалось, що узгоджується з даними витягу з ЄРДР (а.с.15).

Копія запису лікаря-травматолога від 25.05.2020 року (а.с.10) не може бути взята судом до уваги як неналежний доказ, так як не містить даних про особу, що склала цей запис, та про особу, якої стосується цей запис.

Надані суду докази у своїй сукупності не свідчать з достатньою повнотою про завдання заявнику умисних тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , оскільки суперечать поясненням заявника та ОСОБА_3 про те, що заявник билась із донькою, а ОСОБА_3 забирав у ОСОБА_1 арматурину, що, як припускає ОСОБА_3 , могло спричинити перелом пальця.

Суд враховує, що, незважаючи на тривалий час, що пройшов з моменту завдання тілесних ушкоджень, жодній особі у кримінальному провадженні № 0000173 не повідомлено про підозру та медичні документи за встановленою МОЗ формою щодо проходження заявником лікування з приводу вказаних тілесних ушкоджень та остаточного діагнозу суду не надано.

З урахуванням викладеного, за відсутності допустимих доказів завданих тілесних ушкоджень та умисного завдання їх саме ОСОБА_3 , суд критично сприймає вказані вище докази звернення ОСОБА_1 до поліції за подіями 24 травня 2020 року та здійснення відповідних адміністративних та кримінального провадження, оскільки факти, які містяться у вказаних документах, не підтверджені іншими доказами і не містить доказів вчинення ОСОБА_3 насильства відносно заявника.

Крім того, суд враховує, що з моменту подій 24 травня 2020 року до часу звернення заявника до суду минуло більш як один місяць, протягом цього часу ОСОБА_3 у будинку заявника не проживає, будь-яких конфліктів між ними не відбувалось.

Таким чином, за відсутності достатніх, належних, допустимих та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявника, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 14, 77, 82, 259, 263-265, 350-1, 350-2, 350-6 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя: