Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/12159/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа: правонаступник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , про визнання права власності в порядку спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, який уточнила у вересні 2018 року (а.с.2-4,148-151 т.1). Просила визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємицею за законом після смерті матері - ОСОБА_6 . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_7 . Після смерті батька відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а тому вона із братом - ОСОБА_2 звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Від нотаріуса дізналися, що за життя батько склав заповіт на іншу особу та вони не мають права на спадкування. Разом із тим, нотаріус також роз`яснила, що вона (позивач) із братом - ОСОБА_2 та сестрою - ОСОБА_3 мають право на спадщину після смерті матері, оскільки будинок придбаний батьками за час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності. Мати сторін - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . На час смерті вона була разом із матір`ю зареєстрована у спірному будинку. Звернувшись до нотаріуса із заявою про оформлення спадщини після смерті матері, отримала відмову, яка обґрунтована відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Згідно з інформацією КП «Житомирське обласне міжміське БТІ» право власності на будинок зареєстроване за батьком, про що 31 жовтня 1968 року зроблено відповідний запис.

Ухвалою суду від 01 лютого 2017 року, занесеною до журналу судового засідання, до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_4 (а.с.41 т.1).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2018 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , у порядку спадкування, після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . У задоволенні решти вимог відмовлено та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати. Зазначає, що прийняв спадщину після смерті сестри - ОСОБА_4 , яка у даній справі є третьою особою та померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Сестра не була належним чином повідомлена про розгляд справи, участі у розгляді не приймала, будь-яких заяв не писала та рішення не отримувала, оскільки у період з 02 грудня 2018 року по 19 грудня 2018 року перебувала на стаціонарному лікуванні. Вважає, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Станом на день смерті ОСОБА_6 у спільній власності подружжя за адресою АДРЕСА_1 знаходився лише житловий будинок. Однак на земельній ділянці поряд із будинком знаходяться також інші об`єкти, які збудовані ОСОБА_7 і ОСОБА_4 за період спільного проживання та зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_4 . Не дослідивши вказаних обставин, суд відніс до спадкового майна чуже майно.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 із 18 вересня 1958 року перебували у зареєстровану шлюбі, від якого народилися: ІНФОРМАЦІЯ_5 донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 син - ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_7 - ОСОБА_9 .

У квітні 1960 року забудовнику ОСОБА_7 була надана земельна ділянка площею 600 кв.м. по АДРЕСА_2 для будівництва житлового будинку, а 28 червня 1968 року житловий будинок був прийнятий до експлуатації (а.с.127-131 т.1). Відповідно до заключення від 31 жовтня 1968 року домоволодіння було зареєстровано на праві особистої власності на ім`я ОСОБА_7 (а.с.126 т.1).

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 1987 рік, на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3 , житловий будинок - 1968 року забудови, а літня кухня, сараї та вбиральня - 1966 року побудови (а.с.36-38 т.1).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки спірний садибний житловий будинок був побудований за час шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , то вважається їх спільною сумісною власністю, а після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на його половину.

На час смерті матері діти були неповнолітніми та проживали із батьками у спірному житловому будинку. Отже від Ѕ частки спадщину прийняли у рівних частках, як спадкоємці першої черги за законом: ОСОБА_7 - 1/8 частки (1/2:4); ОСОБА_3 - 1/8 частки (1/2:4); ОСОБА_2 - 1/8 частки (1/2:4) та ОСОБА_9 , тобто позивач, що відповідало положенням ЦК України 1963 року, як правильно зазначив суд першої інстанції та обґрунтовано задовольнив її позов частково, визнавши за нею право власності на 1/8 частку спірного нерухомого майна.

Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_8 червня 2016 року та постановою приватного нотаріуса від 12 вересня 2016 року ОСОБА_9 було відмовлено в оформленні спадкових прав, із посиланням на ненадання правовстановлюючого документа на житловий будинок та відсутністю можливості визначити повне коло спадкоємців (а.с.76 т.1).

Разом із тим, батько позивача - ОСОБА_7 16 вересня 2008 року уклав шлюб із ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_7 склав заповіт, яким усе своє майно, на яке він матиме право за законом на час його смерті, заповів ОСОБА_4 , тобто другій дружині.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті батька та чоловіка, звернулися: ІНФОРМАЦІЯ_10 - син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 - донька ОСОБА_9 та ІНФОРМАЦІЯ_11 - дружина ОСОБА_4 . Отже, спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 своєчасно (упродовж шести місяців після смерті спадкодавця) звернулася до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а тому вона вважається такою, що спадщину після смерті чоловіка прийняла (ксерокопія матеріалів спадкової справи).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно з довідкою приватного нотаріуса від 08 липня 2019 року ОСОБА_5 є єдиним спадкоємцем після смерті сестри ОСОБА_4 (а.с.179 т.1).

Отже, із матеріалів справи вбачається, що спірне нерухоме майно було побудовано за час проживання ОСОБА_7 із першою дружиною.

У частині першій ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доводи ж апеляційної скарги ґрунтуються на переоцінці доказів, яким правильно надана оцінка судом першої інстанції з додержанням положень ст.89 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у спільній сумісній власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 був лише житловий будинок загальною площею 53,7 кв.м., а всі інші господарські будівлі і споруди були побудовані ОСОБА_7 разом із ОСОБА_4 після смерті першої дружини та зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_4 року не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджені належними доказами та грунтуються на припущеннях. Так, скаржник стверджує, що частина майна була набута ОСОБА_7 до шлюбу із другою дружиною ( ІНФОРМАЦІЯ_12 ), а у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_4 особистою працею або коштами приймала участь у створенні спірного майна, яке було побудовано до її шлюбу із ОСОБА_7 або спірне майно внаслідок саме її вкладень істотно збільшилося після укладення нею шлюбу з ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 не була повідомлена про час та місце розгляду справи, оскільки перебувала на стаціонарному лікуванні, а справа була розглянута за її відсутності, також не знаходять свого підтвердження. Так, на аркуші 155 т.1 міститься рекомендоване повідомлення про особисте вручення ОСОБА_4 судової повістки про виклик до суду в судове засідання, яке призначалося на 30 листопада 2018 року. Як стверджує скаржник, ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні з 02 по 19 грудня 2018 року, тобто після того, як відбулося судове засідання. Клопотань про відкладення розгляду справи за будь-яких обставин вона до суду першої інстанції не спрямовувала.

За таких обставин, обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції з процесуальних ознак також не вбачається.

Рішення законне та обґрунтоване, ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відповідно до ст.375 ЦПК України рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 06 липня 2020 року.