Справа № 461/7488/18 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/3846/19 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 вересня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного територіального галузевого об`єднання «Львівська залізниця», у якому просив визнати недійсними склади комісій, які 05.03.2002 року та 19.03.2002 року приймали іспити з перевірки знань машиніста ОСОБА_1 ; визнати недійсним призначення на 19.03.2002 року повторних іспитів; скасувати наказ начальника «Локомотивного депо Коломия» ДГТО «Львівська залізниця» № 78 від 01.04.2002 року; стягнути з ДГТО «Львівська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01.04.2002 року по 17.06.2015 року; скасувати накази начальника «Моторвагонного депо Коломия» ДГТО «Львівська залізниця» № 137 від 19.05.2015 року та № 162 від 17.06.2015 року та поновити на роботі машиніста тепловоза ОСОБА_1 , стягнути з ДГТО «Львівська залізниця» на користь ОСОБА_1 за період з 17 червня 2015 року по час прийняття судом рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

В обгрунтування позову покликається на те, що станом на березень 2002 року працював машиністом тепловозу у оборотному локомотивному депо Івано-Франківська відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Коломия» (нині «Моторвагонне депо Коломия») ДТГО «Львівська залізниця» та був членом Вільної профспілки машиністів України оборотного депо Івано-Франківськ. Стверджує, що перевірка знань машиніста ОСОБА_1 05.03.2002 та 19.03.2002 проводились у недійсному складі комісій, оскільки на порушення положень наказу № 180 Мінтранспорту України у складі комісій не було представника ВПМУ оборотного депо Івано-Франківськ. Крім цього, зазначає, що в період з 05.03.2002 до 19.03.2002 ОСОБА_1 був позбавлений можливості на самопідготовку до здачі іспитів 19.03.2002, оскільки хворів. Вважає, що для забезпечення ОСОБА_1 відповідної підготовки до повторної здачі іспитів комісія зобов`язана була призначити повторну здачу іспитів на інший день, ніж 19.03.2002 року, в межах місячного строку, визначеного наказом № 180 Мінтранспорту України. Проте, повторні іспити були проведені 19.03.2002 року. Тому на думку позивача, перевірка знань машиніста ОСОБА_1 19.03.2002 є недійсною, оскільки проводились з порушенням положень п.4 та додатку N 3 п.1 до наказу № 180 Мінтранспорту України. Вважаючи недійсними результати іспитів 05.03.2002 і 19.03.2002, оскільки такі проведені у недійсному складі комісій та без надання ОСОБА_1 необхідного часу для самопідготовки, недійсним є наказ № 78 від 01.04.2002 року начальника «Локомотивного депо Коломия», яким машиніста тепловоза ОСОБА_1 відсторонено від роботи. Позивач зазначає, що в порушення п.2.1. Положення, що затверджене наказом № 499 Мінтрасзв`язку України, машиністу ОСОБА_1 не були організовані технічні заняття за відповідною програмою. Наказом № 137 від 19.05.2015 начальник «Моторвагонного депо Коломия» притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності у виді догани за неодноразову неявку на іспити, а наказом № 162 від 17.06.2015 начальник «Моторвагонного депо Коломия» притягнув машиніста ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України за неявку на іспити 05.05.2015 року та у зв`язку з повторною неявкою на іспити 18.05.2015 року. Позивач вважає, що в порушення вимог КЗпП України, начальник «Моторвагонного депо Коломия» не врахував тієї обставини, що після істотної перерви в роботі (з 01. 04.2002 до 28.03.2015 і 06.05.2015) з ОСОБА_1 не проводились технічні заняття відповідно до вимог п.2.1. Положення, тому його звільнення відбулось без законної підстави, оскільки дисциплінарні стягнення за наказами № 137 від 19.05.2015 і № 162 від 17.06.2015 вчинені з порушенням вимог ч.3 ст.149 КЗпП України. Вважаючи звільнення незаконним просить поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 вересня 2019 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ДТГО «Львівська залізниця» про скасування наказу начальника «Локомотивного депо Коломия» ДГТО «Львівська залізниця»№ 78 від 01.04.2002 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Апелянт стверджує, що суд неправомірно закрив провадження у справі за основною позовною вимогою про скасування наказу начальника «Локомотивного депо Коломия» ДГТО «Львівська залізниця» № 78 від 01.04.2002 року та розглянув по суті похідні від неї позовні вимоги, хоча, на його думку, мав роз`єднати одну або декілька позовних вимог, виділивши їх в самостійне провадження. На думку апелянта відсутні підстави для закриття провадження у справі, оскільки рішення Івано-Франківського міського суду від 02.12.2002 року, залишене без змін ухвалою Верховного Суду України від 13.09 2006 року, яке стало підставою для закриття провадження у справі, ухвалене з інших підстав, ніж ті, які зазначені в позовній заяві, поданій до Галицького районного суду м. Львова. Вважає, що суд неправомірно відмовив у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності, оскільки відповідач не заявляв про його застосування. З наведених підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Судом першої інстанції на підставі матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 працював машиністом тепловозу у оборотному локомотивному депо ІваноФранківська відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця».

Оскаржуваним наказом начальника локомотивного депо Коломия Львівської залізниці від 01.04.2002 року «Про відсторонення від роботи машиніста тепловоза ОСОБА_1 » відсторонено від роботи без збереження заробітної плати машиніста тепловоза ОСОБА_1 до вирішення питання про його подальше працевлаштування або звільнення з роботи згідно з п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі через недостатню кваліфікацію.

На підставі матеріалів цивільної справи судом першої інстанції вірно встановлено, що оскаржуваний наказ начальника локомотивного депо Коломия Львівської залізниці від 01.04.2002 року «Про відсторонення від роботи машиніста тепловоза ОСОБА_1 » був предметом оскарження в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції.

Як вбачається з копії позовної заяви ОСОБА_1 , поданої місцевому суду м. ІваноФранківська, яка зареєстрована в суді 08.07.2002 року, справа №2-6711/2002, ОСОБА_1 просив суд відмінити наказ №78 від 01.04.2002 року про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, стягнути моральну шкоду та середній заробіток за час з 01.04.2002 року до дня закінчення розгляду справи.

Обгрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_1 посилався на порушення наказу Міністерства транспорту України від 17.05.1997 року «Про порядок вивчення та перевірки знань нормативних актів щодо безпеки руху поїздів», а саме, п.1.1. до складу комісії не допустили представника профспілки, п.1.3 порушений порядок вивчення та здачі іспитів, а саме, не спряли вивченню правил та Інструкції; пункт 3 не дотримані строки попередження; пункт 4 не надали часу на підготовку; пункт 5 не відповідає керівник депо. Крім цього, посилався на порушення Галузевої угоди між державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілки на 2002-2006 роки; колективний договір Львівської залізниці на 2002 2004 роки, порушення «Положення про технічне навчання працівників» локомотивного господарства від 19.11.1999 року. В подальшому підстави позову позивачем уточнювалися.

За результатами розгляду позову ОСОБА_1 рішенням ІваноФранківського міського суду від 02.12.2002 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказу начальника локомотивного депо Коломия ДТГО «Львівська залізниця» №78 від 01.04.2002 року відмовлено.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 04.03.2003 року рішення ІваноФранківського міського суду від 02.12.2002 року скасовано, справу направлено на новий розгляд в цей же суд.

Ухвалою Верховного Суду України від 20.04.2005 року ухвалу Івано Франківського апеляційного суду від 04.03.2003 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

Рішенням Івано Франківського апеляційного суду від 08.07.2005 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема, визнано незаконним наказ начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО Львівська залізниця №78 від 01.04.2002 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 13.09.2006 року рішення ІваноФранківського апеляційного суду від 08.07.2005 року скасовано, а рішення ІваноФранківського міського суду від 02.12.2002 року залишено без змін.

Вважаючи оскаржуване рішення Галицького районного суду м. Львова від 19.09.2019 року незаконним та необґрунтованим, ОСОБА_1 зазначає про те, що закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про скасування наказу начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» №78 від 01.04.2002 року та стягнення середнього заробітку за період з 01.04.2002 року до 17.06.2015 року, на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції не врахував підстав даного позову, які є відмінними від підстав позову, поданого ним 08.07.2002 року.

Колегія суддів, аналізуючи підстави позову, поданого ОСОБА_1 Галицькому районному суду м. Львова 04.10.2018 року, дійшла висновку, що підстави даного позову є аналогічними підставам, зазначеним ОСОБА_1 у позові, поданому ним 08.07.2002 року.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 у позовній заяві, поданій до Галицького районного суду м. Львова та зареєстрованій в суді 04.10.2018 року, як на підстави для скасування оскаржуваного наказу посилається на те, що перевірка знань машиніста ОСОБА_1 05.03. та 19.03.2002 року проводилась недійсним складом комісій, до складу яких не було включено представника Вільної профспілки машиністів України, що в період з 05.03.2002 року до 19.03.2002 року минуло два тижні, за цей період часу ОСОБА_1 був позбавлений можливості на самопідготовку до здачі іспитів 19.03.2002 року, а тому для забезпечення ОСОБА_1 відповідної підготовки до повторної здачі іспитів комісія зобов`язана була призначити повторну здачу іспиту на інший день, ніж 19.03.2002 року, що свідчить про порушення положень п.4 та додатку №3 до наказу №180 Мінтранспорту України.

А відтак, проаналізувавши зазначені ОСОБА_1 підстави на обґрунтування позовних вимог про скасування наказу начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» №78 від 0104.2002 року, зазначені ним у позовній заяві, поданій Галицькому районному суду м. Львова 04.10.2018 року, та підстави на обгрунтування цих позовних вимог, зазначені ним у позовній заяві, поданій Івано-Франківському міському суду 08.07.2002 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі є однаковими.

Разом з тим, аналізуючи доводи апеляційної скарги, слід дійти висновку про те, що апелянт, вважаючи незаконним та необґрунтованим рішення суду першої інстанції що стосується закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним наказу начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» №78 від 01.04.2002 року про відсторонення від роботи, зазначає, що Галицький районний суд м. Львова не дослідив доказів у справі, а саме, рішення ІваноФранківського міського суду від 02.12.2002 року, висновки якого про відмову в позові ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу №78 від 01.04.2002 року мотивовані тим, що ОСОБА_1 двічі 05.03.2002 року та 19.03.2002 року показав незадовільні знання, не витримав іспити з перевірки знань у обсязі необхідному для роботи машиністом і згідно з висновком екзаменаційної комісії міг бути допущений до роботи помічником машиніста.

Тобто, Івано-Франківський міський суд, ухвалюючи рішення 02.12.2002 року, дійшов висновку про те, що відсторонення ОСОБА_1 від роботи машиністом Моторвагонного депо Коломия проведено відповідно до вимог ст. 46 КЗпП України, наказу Міністерства транспорту України №180 від 17.03.1997 року, п.1, 14 Посадової інструкції локомотивної бригади, оскільки ОСОБА_1 допустив порушення посадової інструкції, у зв`язку з чим йому були призначені позачергові іспити з перевірки знань у обсязі необхідному для роботи машиністом, яких він не здав, і згідно з висновком комісії міг бути допущений до роботи помічника машиніста.

Колегія суддів, аналізуючи мотиви відмови у позові ОСОБА_1 про відміну наказу начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» №78 від 01.04.2002 року, зазначені у рішенні ІваноФранківського міського суду від 02.12.2002 року та підстави позову, зазначені ОСОБА_1 у позовній заяві ОСОБА_1 , що розглядалася Галицьким районним судом м. Львова, вважає, що такі не є ідентичними, тобто, підстави, з яких ОСОБА_1 просить скасувати наказ начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» №78 від 01.04.2002 року про відсторонення від роботи, зазначені ним у позовній заяві, зареєстрованій у Галицькому районному суді м. Львова 04.10.2018 року, відрізняються від тих підстав, якими мотивоване рішення Івано-Франківського міського суду від 02.12.2002 року.

Наведене спростовує висновки суду першої інстанції про закриття провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» №78 від 01.04.2002 року з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 у позовній заяві, поданій до Галицького районного суду м. Львова та зареєстрованій в суді 04.10.2018 року, як на підстави для скасування оскаржуваного наказу посилається на те, що перевірка знань машиніста ОСОБА_1 05.03.2002 року та 19.03.2002 року проводилась недійсним складом комісій, до складу яких не було включено представника Вільної профспілки машиністів України, що в період з 05.03.2002 року до 19.03.2002 року минуло два тижні, за цей період часу ОСОБА_1 був позбавлений можливості на самопідготовку до здачі іспитів 19.03.2002 року, а тому для забезпечення ОСОБА_1 відповідної підготовки до повторної здачі іспитів комісія зобов`язана була призначити повторну здачу іспиту на інший день, ніж 19.03.2002 року, що свідчить про порушення положень п.4 та додатку №3 до наказу №180 Міністерства транспорту України.

У згаданій позовній заяві ОСОБА_1 також просить визнати недійсними склади комісій, які 05.03.2002 року та 19.03.2002 року приймали іспити з перевірки знань машиніста ОСОБА_1 ; визнати недійсним призначення на 19.03.2002 року повторних іспитів з перевірки знань машиніста ОСОБА_1

Наказом Міністерства транспорту України від 17.05.1997 року №180 «Про порядок вивчення та перевірки знань нормативних актів щодо безпеки руху поїздів» затверджено склад комісій, перелік посад та професій працівників , які підлягають іспитам знань з Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції з сигналізації на залізницях України, Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, інструкцій та інших нормативних актів з безпеки руху поїздів (далі - нормативні акти з безпеки руху) (додаток №1.

Пункт 20 додатку №1 до наказу Мінтрансу від 17.05.1997 року №180 передбачає найменування посад та професій працівників, які підлягають іспитам, серед яких зазначена посада машиніст та помічник машиніста, а також визначає склад комісії при локомотивному депо: начальник депо або головний інженер (голова), заступник начальника депо з експлуатації та ремонту, провідний інженер (інженер) виробничотехнічного відділу, машиністінструктор з навчання локомотивних бригад, машиністінструктор локомотивних бригад, представник профспілок.

Позивач, стверджуючи про недійсність складу комісій, які 05.03.2002 року та 19.03.2002 року приймали іспити з перевірки його знань, як машиніста, не зазначив у позовній заяві та не долучив до матеріалів позовної заяви списки членів комісії, їх склад, не зазначив, які конкретно особи були включені до складу комісій, їх посади, на обгрунтування підстав позову не надав належних та допустимих доказів на підтвердження його доводів, що такий не відповідає пункту 20 додатку №1 до наказу Мінтрансу від 17.05.1997 року №180.

А відтак, твердження ОСОБА_1 про те, що складу комісій, які 05.03.2002 року та 19.03.2002 року приймали іспити з перевірки його знань, як машиніста, не було включено представника профспілки, є голослівними, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Стаття 12 ЦПК України визначає принцип змагальності сторін. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення усіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що до складу комісій, які 05.03.2002 року та 19.03.2002 року приймали іспити з перевірки знань машиніста ОСОБА_1 , не був включений представник профспілки, що на думку позивача є підставою для визнання недійсними складів цих комісій, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги ОСОБА_1 за недоведеністю.

Відповідно до п.4 наказу Міністерства транспорту України від 17.05.1997 року №180 «Про порядок вивчення та перевірки знань нормативних актів щодо безпеки руху поїздів» працівники, які показали незадовільні знання, допускаються до повторної перевірки знань лише після відповідної підготовки в термін, запропонований комісією, але не менше двох тижнів і не більше одного місяця.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання недійсним призначення на 19.03.2002 року повторних іспитів з перевірки знань машиніста ОСОБА_1 , не підлягає до задоволення, з огляду на те, що повторний іспит ОСОБА_1 призначено через два тижні, що не суперечить наказу Міністерства транспорту України №180 від 17.05.1997 року.

З огляду на те, що ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги про скасування оскаржуваного наказу начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» №78 від 01.04.2002 року у позовній заяві, поданій до Галицького районного суду м. Львова та зареєстрованій в суді 04.10.2018 року, посилався на те, що перевірка знань машиніста ОСОБА_1 05.03.2002 року та 19.03.2002 року проводилась недійсним складом комісій, до складу яких не було включено представника Вільної профспілки машиністів України, і що в період з 05.03.2002 року до 19.03.2002 року минуло два тижні, за цей період часу ОСОБА_1 був позбавлений можливості на самопідготовку до здачі іспитів 19.03.2002 року, а тому для забезпечення ОСОБА_1 відповідної підготовки до повторної здачі іспитів комісія зобов`язана була призначити повторну здачу іспиту на інший день, ніж 19.03.2002 року, що свідчить про порушення положень п.4 та додатку №3 до наказу №180 Міністерства транспорту України, а колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними складів комісій, які 05.03.2002 року та 19.03.2002 року приймали іспити з перевірки знань машиніста ОСОБА_1 та позовних вимог про визнання недійсними призначення на 19.03.2002 року повторних іспитів з перевірки знань машиніста ОСОБА_1 , враховуючи те, що він двічі 05.03.2002 року та 19.03.2002 року не здав іспити з необхідного обсягу знань, то позовна вимога ОСОБА_1 про скасування наказу начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» №78 від 01.04.2002 року, яким ОСОБА_1 , з врахуванням положень ст. 46 КЗпП України, правомірно було відсторонено від роботи, також не підлягає до задоволення.

Як на підставу для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ДТГО «Львівська залізниця» середнього заробітку за період з 01.04.2002 року до 17.06.2015 року, позивач посилається на незаконність наказу начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» №78 від 01.04.2002 року.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні повних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» №78 від 01.04.2002 року, враховуючи те, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за період з 01.04.2002 року до 17.06.2015 року позивач обґрунтовував саме недійсністю згаданого наказу, колегії суддів вважає безпідставними, такими, що не підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за період з 01.04.2002 року до 17.06.2015 року.

Відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказів начальника «Моторовагонного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» №137 від 19.05.2015 року та №162 від 17.06.2015 року та поновлення на попередній роботі машиніста тепловоза та стягнення з ДТГО «Львівська залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 17.06.2015 року по день ухвалення судового рішення у справі про поновлення ОСОБА_1 на попередній роботі, про визнання недійсними складів комісій, які 05.03.2002 року та 19.03.2002 року приймали іспити з перевірки знань машиніста ОСОБА_1 , визнання недійсним призначення на 19.03.2002 року повторних іспитів, суд першої інстанції мотивував пропуском встановленого ч.1 ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, не досліджуючи та не даючи оцінки підставності позову ОСОБА_1 .

Відповідно до роз`яснень п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №9 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тобто, суд повинен встановити наявність чи відсутність підстав для задоволення позову, і лише у випадку підставності позову вправі відмовити у його задоволенні з підстав пропуску строку для звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Разом з тим, як вбачається з оскаржуваного рішення суду, суд першої інстанції не встановив, чи підставним є позов ОСОБА_1 , і відмовив у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 лише з підстав пропуску строку для звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 14.06.2007 року №499 затверджено Положення про порядок вивчення та перевірку знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи працівниками залізничного транспорту України, а також встановлено, що працівники локомотивних та складацьких бригад, робота яких безпосередньо пов`язана з рухом поїздів і маневровою роботою на коліях загального користування залізниць України незалежно від форм власності, підприємств та організацій усіх форм власності, відомчого транспорту, де вони працюють, підлягають перевірці знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи у відповідних комісіях при дирекціях залізничних перевезень та структурних підрозділах залізниць.

Оскільки посада машиніста тепловоза пов`язана з рухом поїздів, обов`язковим є проходження перевірки знань нормативних актів щодо безпеки руху поїздів та маневрової роботи.

Наказом начальника «Моторвагонного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» № 111 від 28.03.2015 року «Про призначення перевірки знань з безпеки руху та маневрової роботи машиністу ОСОБА_1 » у зв`язку з перервою в роботі за спеціальністю машиніста тепловоза ОСОБА_1 в період з 01.04.2002 року по даний час, відсутністю у керівництва депо інформації про наявність у ОСОБА_1 необхідного обсягу знань діючих нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи, прийнятих в період з 2002 року, відсутністю у ОСОБА_1 практичних навиків в роботі за спеціальністю, враховуючи неявку ОСОБА_1 в моторвагонне депо Коломия для здачі іспиту з перевірки знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи, призначено 05 травня 2015 року комісійне приймання і здачу машиністом ОСОБА_1 іспиту з перевірки знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи, передбачених наказом Міністерства транспорту України від 14.06.2007 року №499, інших нормативних актів, що регулюють діяльність працівників локомотивних бригад на залізничному транспорті. Машиністу ОСОБА_1 та членам постійно діючої комісії депо з перевірки знань працівників депо з безпеки руху поїздів та маневрової роботи зобов`язано прибути 05 травня 2015 року у ВП «Моторвагонне депо Коломия» для приймання - здачі іспиту з перевірки знань у ОСОБА_1 в обсязі, встановленому пунктом 1 наказу. Повідомлено Вільну профспілку машиністів України про призначення іспиту ОСОБА_1

Наказом начальника «Моторвагонного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» № 115 від 06.05.2015 року «Про призначення перевірки знань з безпеки руху та маневрової роботи машиністу ОСОБА_1 » у зв`язку з перервою в роботі за спеціальністю машиніста тепловоза ОСОБА_1 в період з 01.04.2002 року по даний час, відсутністю у керівництва депо інформації про наявність у ОСОБА_1 необхідного обсягу знань діючих нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи, прийнятих в період з 2002 року, відсутністю у ОСОБА_1 практичних навиків в роботі за спеціальністю, враховуючи неявку ОСОБА_1 27 квітня та 05 травня 2015 року в моторвагонне депо Коломия для здачі іспиту з перевірки знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи, призначено 18 травня 2015 року комісійне приймання і здачу машиністом ОСОБА_1 іспиту з перевірки знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи, передбачених наказом Міністерства транспорту України від 14.06.2007 року №499, інших нормативних актів, що регулюють діяльність працівників локомотивних бригад на залізничному транспорті. Машиністу ОСОБА_1 та членам постійно діючої комісії депо з перевірки знань працівників депо з безпеки руху поїздів та маневрової роботи зобов`язано прибути 18 травня 2015 року у ВП «Моторвагонне депо Коломия» для приймання - здачі іспиту з перевірки знань у ОСОБА_1 в обсязі, встановленому пунктом 1 наказу. Машиністу ОСОБА_1 до 18.05.2015 року надати начальнику моторвагонного депо письмові пояснення про причини невиконання наказу від 28.04.2015 року №111 та підтверджуючі документи поважності причин неявки в депо 27.04. та 05.05.2015 року для здачі іспитів. Попереджено ОСОБА_1 , що у разі невиконання наказів про здачу приймання іспитів буде вирішено питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Вищезгадані накази начальника «Моторвагонного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» № 111 від 28.03.2015 року та № 115 від 06.05.2015 року «Про призначення перевірки знань з безпеки руху та маневрової роботи машиністу ОСОБА_1 » ОСОБА_1 не оскаржувалися, відтак такі є чинним, і підлягали обов`язковому виконанню, в тому числі і ОСОБА_1 , оскільки такі стосуються перевірки його знань, зобов`язують його з`явитися у визначений наказами день для здачі іспиту з перевірки його знань в обсязі діючих нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи.

Оспорюваним наказом начальника «Моторвагонного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» № 137 від 19.05.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності та призначення перевірки знань з безпеки руху та маневрової роботи машиністу ОСОБА_1 » за неявку у ВП «Моторвагонного депо Коломия» 05 травня 2015 року для здачі іспитів з перевірки знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи машиністу ОСОБА_1 оголошено догану. Призначено 28.05.2015 року комісійне приймання і здачу машиністом ОСОБА_1 іспиту з перевірки знань в обсязі діючих нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи, передбачених наказом Міністерства транспорту України від 14.06.2007 року №499, інших нормативних актів, що регулюють діяльність працівників локомотивних бригад на залізничному транспорті. Машиністу ОСОБА_1 та членам постійно діючої комісії депо з перевірки знань працівників депо з безпеки руху поїздів та маневрової роботи зобов`язано прибути 28 травня 2015 року у ВП «Моторвагонне депо Коломия» для приймання - здачі іспиту з перевірки знань у ОСОБА_1 в обсязі, встановленому пунктом 2 наказу. Машиністу ОСОБА_1 до 25.05.2015 року надати письмові пояснення про причини неявки 18 травня 2015 року в депо для здачі іспитів.

Оспорюваним наказом начальника «Моторвагонного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» №162 від 17.06.2015 року « Про притягнення до дисциплінарної відповідальності за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків» звільнено машиніста ОСОБА_1 з роботи по п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про скасування наказів начальника «Моторвагонного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» №137 від 19.05.2015 року та №162 від 17.06.2015 року, ОСОБА_1 посилався на порушення при його прийнятті п.2.1 Положення про порядок вивчення та перевірку знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи працівниками залізничного транспорту України, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №499 від 14.06.2007 року, оскільки на порушення п.2.1 Положення про порядок вивчення та перевірку знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи працівниками залізничного транспорту України, машиністу ОСОБА_1 не були організовані технічні заняття за відповідною програмою.

Так, відповідно до п. 2.1 Положення про порядок вивчення та перевірку знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи працівниками залізничного транспорту України, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №499 від 14.06.2007 року, працівники залізничного транспорту України вивчають нормативні акти з безпеки руху поїздів і маневрової роботи, які пов`язані з характером їхньої безпосередньої роботи, та свої посадові інструкції на технічних заняттях, які проводяться відповідно до Положення про професійне навчання кадрів на виробництві, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики і Міністерством освіти та науки від 26.03.2001 року.

Стверджуючи про те, що всупереч п.2.1 Положення…машиністу ОСОБА_1 не були організовані технічні заняття за відповідною програмою з метою вивчення нормативних, позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду доказів на їх підтвердження, на думку суду такі є голослівними.

Крім цього, як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу начальника «Моторвагонного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» №137 від 19.05.2015 року, машиністу ОСОБА_1 за неявку у ВП «Моторвагонне депо Коломия» 05.05.2015 року для здачі іспитів з перевірки знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи, оголошено догану.

З оскаржуваного наказу начальника «Моторвагонного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» №162 від 17.06.2015 року вбачається, що за систематичне без поважних причин ухилення від здачі іспиту з перевірки знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи, машиніста ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Тобто, оскаржуваними наказами начальника «Моторвагонного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» №137 від 19.05.2015 року та №162 від 17.06.2015 року, ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності саме за неявку для здачі іспитів з перевірки знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи, що відповідно до п.4 наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 14.06.2007 року №499 було його обов`язком з`явитися у ВП «Моторвагонне депо Коломия» для перевірки знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи.

Посилання ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог на те, що машиністу ОСОБА_1 не були організовані технічні заняття за відповідною програмою, як цього вимагає п.2.1 Положення, що затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №499 від 14.06.2007 року, що на думку позивача свідчить про незаконність оскаржуваних наказів № 137 від 19.05.2015 року та №162 від 17.06.2015 року, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання їх незаконними, оскільки за змістом оскаржуваних наказів ОСОБА_1 притягався до дисциплінарної відповідальності за неодноразову, систематичну неявку в Моторвагонне депо Коломия для здачі іспиту з перевірки знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи, тобто, саме за неявку на іспит, а не за те, що не володів достатніми знаннями.

Так, матеріалами справи безспірно підтверджується, що ОСОБА_1 не з`явився в Моторвагонне депо Коломия для здачі іспиту з перевірки знань 27.04.2015 року, 05.05.2015 року, 18.05.2015 року, 28.05.2015 року, незважаючи на те, що наказами № 111 від 28.03.2015 року, № 115 від 06.05.2015 року, №137 від 19.05.2015 року його зобов`язано було з`явитися для здачі іспиту, тобто, не виконав наказ керівника, що беззаперечно свідчить про порушення ним трудової дисципліни.

Крім цього, незважаючи на те, що згаданими вище наказами ОСОБА_1 зобов`язано надати письмові пояснення про причини неявки 27.04.2015 року, 05.05.2015 року, 18.05.2015 року, 28.05.2015 року на іспити, такі ним не надавались, в матеріалах справи такі відсутні.

Позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження надання ним на вимогу начальника Моторвагонного депо Коломия письмових пояснень з приводу його неявки на іспит, в тому числі пояснень, з яких би вбачалося, що причиною неявки на іспит є те, що з ОСОБА_1 не проводились технічні заняття, навчання, вивчення нормативних актів з безпеки руху поїздів і маневрової роботи.

Посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що машиністу ОСОБА_1 не були організовані технічні заняття за відповідною програмою, як цього вимагає п.2.1 Положення, що затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №499 від 14.06.2007 року, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до роботодавця з приводу необхідності організації технічних занять та проведення таких з ОСОБА_1 .

Оскільки ОСОБА_1 протягом достатньо тривалого часу не працював на посаді машиніста тепловоза, яка пов`язана з рухом поїздів, з безпекою людей, що і було підставою для призначення іспитів з перевірки знань в обсязі діючих нині нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи, його неодноразова систематична неявка на такий іспит, колегія суддів вважає, що притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності і накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді догани, а в подальшому і звільнення з роботи, відповідає характеру вчиненого проступку.

Не вбачаючи підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказів начальника «Моторовагонного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» №137 від 19.05.2015 року та №162 від 17.06.2015 року та поновлення на попередній роботі машиніста тепловоза, колегія суддів враховує те, що позивач оскаржуваними наказами притягався до дисциплінарної відповідальності у виді догани та звільнення не за незнання ним нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи, які він би міг отримати на технічних заняттях, які, як стверджує позивач, не організовувалися і не проводилися з вини відповідача, а за систематичні неявки у ВП Моторвагонне депо Коломия для здачі іспиту.

За вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 задоволенні позовних вимог про скасування наказів начальника «Моторвагонного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» №137 від 19.05.2015 року та №162 від 17.06.2015 року, поновлення ОСОБА_1 на попередній роботі машиніст тепловоза Моторвагонного депо Коломия ДТГО «Львівська залізниця».

Оскільки колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказів начальника «Моторвагонного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» №137 від 19.05.2015 року та №162 від 17.06.2015 року, про поновлення ОСОБА_1 на попередній роботі машиніста тепловоза Моторвагонного депо Коломия ДТГО «Львівська залізниця», то не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ДТГО «Львівська залізниця» середнього заробітку за період з 17.06.2015 року до дня прийняття даного рішення, оскільки відповідно до ст. 235 КЗпП України суд приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу при винесенні рішення про поновлення на роботі.

За вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за їх безпідставністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 вересня 2019 року скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДТГО «Львівська залізниця» - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 01.07.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.