печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Вовк С. В.,

при секретарі судових засідань Брачуні О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки, усунення перешкод в користуванні та встановлення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю,

ВСТАНОВИВ:

Позиція сторін у справі

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частки, усунення перешкод в користуванні та встановлення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . За весь час спільного подружнього життя ними приватизовано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Крім вказаного, квартира приватизована їх на той час неповнолітньою донькою - ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що між сторонами не укладено будь-яких угод відносно власності на квартиру, тому їх частки як співвласників у спільній сумісній власності є рівними, а тому позивач вимушений звернутись до суду з позовом про визначення часток у спільному сумісному майні.

Позивач проживає окремо та не має можливості користуватися своїм майном - квартирою, оскільки сторони перебувають у неприязних стосунках, відповідачі не надають йому змогу вільно заходити у квартиру та проживати у ній, чинять перешкоди у користуванні житлом.

Оскільки між сторонами відсутня домовленість щодо користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та враховуючи той факт, що у позивача відсутня можливість користуватись квартирою, то він просить виділити йому у користування ізольовану кімнату, площею 14,1 кв.м.

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позов, в якому зазначила, що позивач у своїй позовної заяві зазначає площі житлових кімнат, які не відповідають реальності. Для вирішення спору мирним шляхом позивачу запропоновано продати спільну квартиру за ринковою вартістю, але він відмовився. Заявляючи позовні вимоги, позивач не запропонував провести експертизу для забезпечення непорушності права власності кожного із співвласників.

Сторони в судове засідання не з`явились, їх представники подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Процесуальні дії

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2019 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Фактичні обставини справи

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року у справі № 757/34521/16-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 19 січня 1990 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис № 86, розірвано.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданим 16 грудня 1993 року органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності, спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

З технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_2 вбачається, що квартира складається з 2 кімнат жилою площею 39, 9 кв.м, у тому числі: 1-а кімната - 17, 0 кв.м, 2-а кімната - 22, 9 кв.м, кухні площею 10, 8 кв.м, ванної кімнати 3, 2 кв.м, вбиральні (поєднаної) 1, 2 кв.м, коридору 14, 75 кв.м. Квартира обладнана балконом 3, 5 кв.м. Загальна площа приміщень 69, 85 кв.м.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін

Відповідно до положень Конституції України та статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Щодо позовних вимог про визначення розміру часток

За змістом статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (частина перша статті 357 ЦК України).

У частині першій статті 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За приписами частин першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

У пункті 14 вказаної Постанови Пленуму судам також роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Під час розгляду справи судом встановлено, що спірна квартира належить позивачу та відповідачам на праві спільної сумісної власності, а відтак суд позбавлений можливості визначити розмір часток співвласників у спільній сумісній власності без зміни режиму такого майна. Вимоги про поділ майна чи виділ його частки позивачем не пред`являлось.

Щодо позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15, підстав для відступлення від якої не встановлено Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц (провадження № 61-24395св18).

Вирішуючи позовні вимоги про встановлення порядку користування квартирою, суд враховує, що позивач за наявності законних підстав має право на порушення такого питання перед судом з приводу користування спільною сумісною власністю, разом з тим, суд позбавлений можливості об`єктивно вирішити ці вимоги без відповідного висновку судової будівельно-технічної експертизи щодо можливих варіантів порядку користування нерухомим майном з незначним відступом від ідеальних часток співвласників, оскільки запропонований позивачем варіант відступає від ідеальних часток співвласників. Більше того позивач у своїй позовної заяві зазначає площі житлових кімнат, які не відповідають реальності.

Встановлення порядку користування спільним сумісним майном сторін із відступом від ідеальних часток співвласників за відсутності висновку судової будівельно-технічної експертизи щодо можливих варіантів порядку користування нерухомим майном може призвести до порушення права власності сторони відповідачів, про що неодноразово вказувалось судом в судовому засіданні, а відтак позовній вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою

Відповідно до частини першої статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В обґрунтування позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою позивач посилається на те, що відповідачі сдають тривалий час квартиру в оренду третім особам, на підтвердження чого надав скріншоти із сайтів оренди нерухомості, на яких містяться оголошення про оренду та фото квартири по АДРЕСА_3 .

Суд критично оцінює надані позивачем скріншоти, оскільки з них неможливо достеменно встановити, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності, спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 дійсно здається відповідачами в оренду.

Позивач не довів суду наявність перешкод у користуванні майном, а відтак позовні вимоги про усунення перешкод є передчасними.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку із неналежним способом захисту порушеного права обраного позивачем.

Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про визначення частки, усунення перешкод в користуванні та встановлення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Повний текст рішення виготовлено 22 червня 2020 року.

Суддя С. В. Вовк