Справа № 361/3912/20
Провадження № 2-о/361/134/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 року Броварський міськрайонний суд Київськоїобласті в складі:

головуючої судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Оряп В.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Броварський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року заявник звернувся до суду із вище вказаною заявою, обґрунтовуючи її тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьк, Україна, померла його мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, уродженка с. Очеровате Большетокмакського району Запорізької області, яка була зареєстрована та мешкала за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина у вигляді нерухомого майна розташованого у м. Донецьку. З питань реєстрації смерті заявник, через свого представника ОСОБА_3 , звернувся до Броварського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), але йому було відмовлено у зв`язку з тим, що документи, які підтверджують факт смерті, не відповідають вимогам Наказу Міністерства охорони здоров`я України №545 від 08 серпня 2006 року "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті".

Заявник та його представник в судове засідання не з`явились. До суду надійшла письмова заява у якій представник заявника просив проводити розгляд справи без його участі, заяву підтримує у повному обсязі.

Представник Броварського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку.

Суд, дослідивши матеріали заяви, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьк, Україна, померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, уродженка с. Очеровате Большетокмакського району Запорізької області, яка була зареєстрована та мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , являється сином, померлої ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 27 листопада 1959 року, виданим Пролетарським районним бюро реєстрації актів цивільного стану м. Донецька (а.с.14).

З довідки про причину смерті форми № 106/о № 435 від 13 лютого 2020 року, та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 14 лютого 2020 року, вбачається, що ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 89 року у місті Донецьк, Україна, причиною смерті вказано - "Набряк головного мозку " (а.с.5,6).

З питань державної реєстрації смерті заявник, через представника ОСОБА_3 звертався до Броварського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), але листом від 12 червня 2020 року за вих. № 1341, йому було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що для підтвердження факту смерті заявником пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 7).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядаєв порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" вказано, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаютьсяневідкладно з моменту надходженнявідповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішенняу справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

За змістом статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація факту смерті, встановленого у судовому порядку, проводиться за заявою осіб, що були позивачами при розгляді судом справи, а також спадкоємців померлого при поданні рішення суду.

Згідно ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державнареєстраціясмерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

ПостановоюВерховної Ради України № 254-VIII від 17 березня 2015 року "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями " визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно із ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд вважає можливим, як виняток, взяти до уваги відомості, зазначені у довідці про причину смерті від 13 лютого 2020 року та свідоцтві про смерть від 14 лютого 2020 року.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки с. Очеровате Большетокмакського району Запорізької області, Україна, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьк, Україна, смерть настала у віці 89 років, причина смерті: "Набряк головного мозку".

Керуючись статтями 263 - 265, 317,319, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки с. Очеровате Большетокмакського району Запорізької області, Україна, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьк, Україна, смерть настала у віці 89 років, причина смерті: "Набряк головного мозку".

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Радзівіл А.Г.