САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1712/15-ц
Провадження №2/726/139/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2020 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Байцар Л. В., при секретарі Біднові Д.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Чернівці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ПАТ АТ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові посилається на те, що 07.03.2012 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №46/03-ф/2012, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 550000,00 грн. строком до 05.03.2032 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 16,8 % річних, а за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни передбачені договором, процентна ставка встановлюється у розмірі 21,8 % річних.

В рахунок забезпечення зобовязання, 07.03.2012 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №46/03-ф/2012-П2, відповідно до якого, остання добровільно взяла на себе зобовязання відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_1 своїх зобовязань. Крім того, 07.03.2012 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки №46/03-ф/2012-П1, відповідно до якого, останній добровільно взяв на себе зобовязання відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_1 своїх зобовязань за договором кредиту №46/03-ф/2012 від 07.03.2012 року .

Також вказує на те, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 20.03.2014 року було стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість за вказаним договором кредиту в сумі 581179,70 грн. та судові витрати в сумі 3654,00 грн. Однак відповідачі борг не погасили, рішення суду не виконали, тому позивач керуючись ст. 1048 ЦК України та умовами договору, продовжує нарахування відсотків за користування чужими коштами.

Крім того, 07.03.2012 року в рахунок забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту, між відповідачем ОСОБА_1 та позивачем укладено договір іпотеки №46/03-ф/2012-з, відповідно до якого в іпотеку було передано житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору іпотеки ОСОБА_1 , на період дії договору зобовязаний застрахувати предмет іпотеки та своєчасно сплачувати чергові страхові платежі. Не пізніше ніж за 3 банківських дні до граничного строку внесення чергового платежу, визначеного договором страхування, сплачувати черговий страховий платіж та надавати банку підтвердження внесення страхового платежу. За неналежне виконання вказаних умов іпотеко держатель сплачує штраф, що становить 0,5 % від заставної вартості предмета іпотеки, який збільшується на 0,05 п.п. щомісячно наростаючим підсумком з другого календарного місяця, що слідує за місяцем порушення.

На даний час відповідачем ОСОБА_1 договір страхування майна на новий термін не укладався, відповідно сума штрафу становить 16218,59 грн.

Загальна сума заборгованості за кредитним договором №46/03-ф/2012 від 07.03.2012 року станом на 06.07.2015 року становить 160059,88 грн., яка складається з заборгованості по відсотках поточна 6146,16 грн., заборгованості по відсотках прострочена 137695,13 грн., штрафу за порушення умов договору іпотеки щодо страхування заставного майна 16218,59 грн.

Представник позивача ОСОБА_4 у судове засідання. не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Просить позов задовольнити, та врахувати раніше наданні пояснення. Також надала до суду письмові пояснення.

Представник відповідачів ОСОБА_5 у судове засідання. не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просить в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вважає позов не підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору №46/03-ф/2012 від 07.03.2012 року, відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 550000,00 грн. строком до 05.03.2032 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 16,8 % річних, а за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни передбачені договором, процентна ставка встановлюється у розмірі 21,8 % річних.

В рахунок забезпечення зобовязання, 07.03.2012 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №46/03-ф/2012-П2, того ж дня між позивачем та ОСОБА_3 також було укладено Договір поруки №46/03-ф/2012-П1, відповідно до яких, відповідачі добровільно взяли на себе зобовязання відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_1 своїх зобовязань за договором кредиту №46/03-ф/2012 від 07.03.2012 року.

Також встановлено що, 07.03.2012 року в рахунок забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту, між відповідачем ОСОБА_1 та позивачем укладено договір іпотеки №46/03-ф/2012-з, відповідно до якого в іпотеку було передано житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору іпотеки ОСОБА_1 , на період дії договору зобовязаний застрахувати предмет іпотеки та своєчасно сплачувати чергові страхові платежі. Не пізніше ніж за 3 банківських дні до граничного строку внесення чергового платежу, визначеного договором страхування, сплачувати черговий страховий платіж та надавати банку підтвердження внесення страхового платежу. За неналежне виконання вказаних умов іпотеко держатель сплачує штраф, що становить 0,5 % від заставної вартості предмета іпотеки, який збільшується на 0,05 п.п. щомісячно наростаючим підсумком з другого календарного місяця, що слідує за місяцем порушення.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 20.03.2014 року стягнуто з відповідачів заборгованість за договором кредиту №46/03-ф/2012 від 07.03.2012 року в сумі 581179,70 грн. Однак відповідачі борг не сплатили, рішення суду не виконали.

Згідно розрахунку, загальна сума заборгованості за кредитним договором №46/03-ф/2012 від 07.03.2012 року станом на 06.07.2015 року становить 725021,79 грн.

Ухвалою Садгірського районного суду м.Чернівці від 14.11.2019 року заяву представника відповідачів ОСОБА_5 в інтересах відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Зупинено електронні торги з реалізації майна в складі лоту № 376721, а саме: житлового будинку загальною площею 78,60 кв.м., житловою 30,90 кв.м., з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Садгірського районного суду м.Чернівці від 09.12.2019 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено.

Встановлено, що позов ПАТ АБ «Укргазбанк» мотивовано тим, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівців від 20.03.2014р. по цивільній справі № 726/60/14-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредитному договору № 46/03- ф/2012 від 07.03.2012р. в розмірі 581 179,70 грн.

Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказана заборгованість погашена не була, а тому банк звернувся в суд із позовом про стягнення заборгованості - солідарне стягнення відсотків за користування коштами після ухвалення судового рішення.

Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів довільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи те, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівців від 1.1.03.2014р. заборгованість у повному обсязі за тим самим кредитним договором вже стягнута, тому повторне стягнення кредиту всупереч положень статті 61 Конституції України призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов`язання.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 по справі № 175/4753/15-ц.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог частиною другою статті 1050 ЦК України.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором цій частині змінений кредитором.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/1 1534/13-ц .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за припиняється.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 20.03.2014р. було виконане ОСОБА_1 , шляхом сплати заборгованості в повному обсязі 23.12.2015р., що підтверджується випискою банку.

Встановлено, що постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника від 10.07.2019 року ВП №57677972 описано та накладено арешт на майно ОСОБА_1 .

Встановлено, що виставлено на електронних торгах з реалізації майна в складі лоту №376721, а саме: житлового будинку загальною площею 78,60 кв.м., житловою 30,90 кв.м., з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги і про погашення боргу (залежно від умов договору).

Якщо основним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то строк пред`явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі. При цьому сама лише умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником та/або поручителем своїх зобов`язань за договором не може розглядатися судом як установлення строку дії поруки; термін має визначатися календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (наприклад, після закінчення певного строку, починаючи від дати виконання зобов`язання за кредитним договором).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання в повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 24.09.2014 № 6-106цс14.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 554 ЦК України передбачено що, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Даний висновок відповідає правовій позиції висловленої Верховним Судом України 29.06.2016 року за результатами розгляду справи №6-272цс16. Так Верховний Суд прийшов до висновку: якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016 року у справі №6-2662цс15 було викладено висновок про те, що умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Враховуючи наведене стягнення всієї суми заборгованості в солідарному порядку з обох відповідачів (боржника та поручителя) є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячними погашеннями платежів, що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 526 ч. 1 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Тобто, позивач використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 р. (справа №444/9519/12) зазначила, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором. Кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, на підставі статті 141 ЦК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 526, 1050 ЦК України, ст..ст. 13, 81, 82, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м.Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Л. В. Байцар