Справа № 361/3125/19
Провадження № 2/361/418/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 червня 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Бас Я.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, міськрайонного управління у Броварському районі та м.Броварах Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

03 травня 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Свій позов обґрунтував тим, що йому на праві приватної, спільної часткової власності належить 1/8 частка житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в АДРЕСА_1 .

Частина вказаного будинку належить йому на підставі свідоцтва про право спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з однієї другої частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав померлому ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок , виданого виконкомом Богданівської сільської ради 06 листопада 2001 р., зареєстрованого в Броварському бюро технічної інвентаризації за реєстром № 248 від 06 листопада 2001 року.

На час смерті батька ОСОБА_4 , згідно витягів у погосподарських книгах Богданівської сільської ради за 1996-2000 р. та 2000-2005 р, у користуванні спадкодавця ОСОБА_4 знаходилась земельна ділянка площею 0,2500 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Таким чином, позивач вказує, що він набувши право власності на 1/8 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на законних підставах, набув право користування земельною ділянкою, на якій розташований спадковий будинок. Оскільки на той час земельна ділянка не перебувала у власності спадкодавця ОСОБА_4 , тому до нього, як до набувача частини будинку перейшло право користування земельною ділянкою, на якій набуте спадкове майно розташоване, в тих межах, які необхідні для його обслуговування.

Позивач зазначає, що у 2018 році він вирішив приватизувати 1/8 частку земельної ділянки на якій розташоване спадкове майно за адресою: АДРЕСА_1 , для цього він звернувся до Богданівської сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою та передачу у приватну власність 1/8 частку земельної ділянки площею 0,2500 га, на якій розташоване спадкове майно за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом № 260 від 06.03.2019 р., Богданівська сільська рада повідомила його, про те, що вся земельна ділянка за адресою успадкованого майна, площею 0,2500 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд приватизована співвласницею 5/8 частин житлового будинку ОСОБА_3 , та земельній ділянці присвоєний кадастровий номер: :01:051:0052.

12.11.2018 року позивач звернувся до міськрайонного управління у Броварському районі та м. Броварах Головного Управління Держгеокадарстру у Київській області про витребування копії державного акта на право власності на земельну ділянку в адміністративних межах Богданівської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_3 .

На звернення 11.12.2018 р., за № 2583/183-18 від 11.12.2018 р. повідомлено, що відсутній державний акт на право власності на земельну ділянку в адміністративних межах Богданівської сільської ради на ім"я ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Згідно запиту адвоката про витребування у Броварській районній державній адміністрації рішення Богданівської сільської ради № 186 від 16.09.2005 р., п`ятнадцятої сесії 24 скликання, про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,2500 га, за адресою: АДРЕСА_1 , Броварська районна державна адміністрація 12.02.2019 р., за № 377/01-11 повідомила, що в документах Богданівської сільської ради за 2005 рік, рішення № 186 від 16.09.2005 р. стосується виділення земельної ділянки під розміщення пожежного депо. Рішення Богданівської сільської ради за 2005 рік про виділення земельної ділянки на ім`я ОСОБА_3 , не виявлено.

Таким чином позивач вважає, що його право було порушено та звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київській області Радзівіл А.Г. від 31 травня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 10 вересня 2019 року.

13 листопада 2019 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначена справа до розгляду на 22 січня 2020 року.

Представник позивача та позивач у судовому засідання позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Відповідач будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала.

Представник відповідача Богданівської сільської ради Броварського району Київської області в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про можливість розгляду справи у його відсутності.

За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, заслухавши представника позивача, позивача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/8 частка житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18 грудня 2001 року, видане державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Юхтою Л.М., зареєстроване в реєстрі за № 2-4971, спадкова справа № 408. (а.с. 9)

Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з однієї другої частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав померлому ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок , виданого виконкомом Богданівської сільської ради 06 листопада 2001 р., зареєстрованого в Броварському бюро технічної інвентаризації за реєстром № 248 від 06 листопада 2001 року.

Відповідно до витягів у погосподарських книгах Богданівської сільської ради за 1996-2000 роки у користуванні спадкодавця ОСОБА_4 знаходилась земельна ділянка площею 0,2500 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.(а.с.22-24)

Як вбачається із матеріалів справи 16 серпня 2010 року на ім`я ОСОБА_3 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 875765, площею 0,25 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, на підставі рішення Богданівської сільської ради № 186 від 16 вересня 2005 року, 15 сесії 24 скликання. (а.с. 10)

На звернення від 11.12.2018 р., за № 2583/183-18 від 11.12.2018 р. міськрайонне управління у Броварському районі та м. Броварах Головного Управління Держгеокадарстру у Київській області повідомлено, що відсутній державний акт на право власності на земельну ділянку в адміністративних межах Богданівської сільської ради на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (а.с.31)

Згідно листа від 12.02.2019 р. за № 377/01-11 Броварська районна державна адміністрація повідомила, що в документах Богданівської сільської ради за 2005 рік міститься рішення № 186 від 16.09.2005 р., стосується виділення земельної ділянки під розміщення пожежного депо. Рішення Богданівської сільської ради за 2005 рік про виділення земельної ділянки на ім`я ОСОБА_3 , не виявлено. (а.с.26)

Як вбачається із наданого рішення сімнадцятої сесії ІV скликання Богданівської сільської ради Броварського району Київської області від 16 вересня 2005 року сесія Богданівської сільської ради вирішила детально вивчити питання про місце будування земельної ділянки під розміщення пожежного депо на території села Богданівка та вивести на розгляд наступної сесії Богданівської сільської ради. (а.с. 27)

Листом № 260 від 06.03.2019 р., Богданівська сільська рада повідомила, про те, що вся земельна ділянка за адресою успадкованого майна, площею 0,2500 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд приватизована співвласницею 5/8 частин житлового будинку ОСОБА_3 , та земельній ділянці присвоєний кадастровий номер :01:051:0052.

Листом за № 515 від 12 квітня 2019 року Богданівська сільська рада повідомила, що заяву від 12.04.2019 (вх. від 12.04.2019 №169) повідомила, що:

-16.09.2005 року відбувалась сімнадцята сесія четвертого скликання Богданівської сільської ради, але аж ніяк не 15 сесія 24 скликання;

-рішення 15-і сесії 24 скликання Богданівської сільської ради від 16.09.2005 №186 "Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,2500 га, за адресою: АДРЕСА_1 не приймалось і не могло бути прийнято, натомість 16.09.2005 року на засіданні 17-ї сесії 4-го скликання було прийнято рішення за № 186 "Про виділення землі під пожежне депо". (а.с.30)

Вказана обставина також підтверджується, доданим до листа протоколом від 16.09.2005 року засідання 17-ї сесії 4-го скликання на якому прийнято рішення за № 186 "Про виділення землі під пожежне депо". (а.с.99-100).

Згідно зі ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Такий висновок зазначений в правовій позиції, викладеній у постанові Верховного суду України від 01 липня 2015 року № 6-319цс 15.

Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування та/або правочину, тому вимога про визнання недійсним та скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною та залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування.

Станом на 2001-2020 роки згідно погосподарської документації, у користуванні колишнього власника ОСОБА_4 та в подальшому спадкоємців його майна за адресою: АДРЕСА_1 , знаходилася земельна ділянка площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

У ч. 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Виходячи з наведеного та враховуючи вищевказані обставини Богданівська сільська рада Броварського району Київської області не мала правових підстав для прийняття рішення про передачу ОСОБА_3 , у власність всієї земельної ділянки площею 0,2500 га., цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, яка розташована у АДРЕСА_1 , оскільки вказане рішення сільської ради суперечить вимогам закону та підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 126 ЗК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до ст.19 Конституції України, ч.3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції України або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 377 ЦК України - до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ч.1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою на якій розташовані ці об`єкти.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" роз`яснено, що земельні відносини, суб`єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державно влади, а об`єктами землі у межах території України, земельні ділянкита права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК України, статті 2, 5 ЗК України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК України, статті 152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Пунктами "б" та "ґ" частини 1 статті 5 ЗК України передбачено, що земельне законодавство базується на принципах забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, і забезпечення гарантій прав на землю.

Пунктом "г" частини 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частиною 1 статті 393 ЦК України також визначено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Слід звернути увагу і на позицію висловлену у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.07.2015 р. по справі № 6-319цс 15. (додаток 23) відповідно до якої оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи вказані норми матеріального права, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем при подачі позову до суду сплачений судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією від 15 квітня 2019 року, що міститься в матеріалах справи, а тому вказана сума судового збору підлягає стягненню із відповідача ОСОБА_3 на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 259 - 268, 280-283 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення 15 сесії 24 скликання № 186 від 16.09.2005 року, в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 , земельної ділянки площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виготовлений на ім`я ОСОБА_3 на підставі рішення Богданівської сільської ради 15 сесії 24 скликання № 186 від 16.09.2005 року, земельної ділянки площею 0,2500 га., для будівництва та обслуговуванні жилого будинку господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:051:0052.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.