Постанова

Іменем України

30 червня 2020 року

м. Київ

справа № 522/18127/16-ц

провадження № 61-3284св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа- орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року в складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити способи його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною:

- два рази на місяць - перші та другі суботу та неділю кожного календарного місяця з 16:00 год. п`ятниці до 16:00 год. неділі (з двома ночівлями) без присутності матері з правом забирати дитину за місцем свого проживання;

- у період літніх канікул - протягом одного місяця з 10:00 год. 25 липня до 17:00 год. 25 серпня кожного року без присутності матері з правом тимчасового виїзду за межі України для оздоровлення, розширення світогляду та спільного відпочинку;

- у період зимових канікул на різдвяні свята - з 10:00 год. 2 січня до 17:00 год. 10 січня без присутності матері з правом забирати дитину за місцем свого проживання;

- у період весняних канікул - протягом першого тижня канікул з 10:00 год. першого дня до 17:00 год. сьомого дня без присутності матері з правом забирати дитину за місцем свого проживання;

- у період осінніх канікул - протягом першого тижня канікул з 10:00 год. першого дня до 17:00год. сьомого дня без присутності матері з правом забирати дитину за місцем свого проживання;

- необмеженого спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку з урахуванням розпорядку дня та зайнятості дитини.

Зобов`язати відповідача передавати йому дитину у визначені рішенням дні та години у приміщенні Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (за винятком вихідних та святкових днів, передача дитини в які має відбуватися за поточним місцем зареєстрованого проживання відповідача); дозволити оформлення проїзних документів для виїзду дитини за кордон України без згоди матері, дозволити тимчасовий виїзд малолітнього сина за кордон України без згоди та супроводу матері до досягнення ним шістнадцятирічного віку у супроводі батька.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю, яка приблизно з осені 2011 року періодично перешкоджає його спілкуванню з сином, змінює місця проживання, навчальні та виховні заклади, які відвідує дитина, а з 2015 року будь-які домовленості між ними щодо його спілкування з сином відповідачем не виконуються, що порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу суперечить інтересам дитини. З огляду на тривалий конфлікт з відповідачем є необхідність визначення конкретного місця передачі дитини для спілкування з ним, надання дозволу на виготовлення проїзного документа для виїзду дитини за кордон для оздоровлення, розширення світогляду та спільного відпочинку, а також на тимчасовий виїзд дитини разом з ним за межі України без згоди та супроводу матері.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 9 липня 2019 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути та не чинити ОСОБА_5 перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено ОСОБА_5 наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 , шляхом встановлення зустрічей з дитиною:

- перші та другі суботу та неділю щомісяця з 18:00 год. п`ятниці до 16:00 год. неділі без присутності матері з правом забирати дитину за місцем свого проживання;

- в період канікул - з 10:00 год. 25 липня до 17:00 год. 20 серпня без присутності матері з правом тимчасового виїзду за межі України на оздоровлення за погодженням з матір`ю;

- у період весняних канікул з 10:00 год. першого дня до 17:00 год. шостого дня без присутності матері з правом забирати дитину за місцем свого проживання;

- необмеженого спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку з урахуванням розпорядку дня та зайнятості дитини.

Надано дозвіл ОСОБА_5 на оформлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон на ім`я сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди матері ОСОБА_2 .

У решті позову відмовлено та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами склалися конфліктні відносини, що не є підставою для обмеження участі батька у вихованні дитини. Визначаючи дні, часи та місце спілкування батька з малолітнім сином, суд першої інстанції врахував вік дитини, неприязнені стосунки, які склалися між батьками, та вважав, що підстав для присутності інших осіб під час зустрічей батька з дитиною не має. Надаючи дозвіл позивачу на оформлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон, суд виходив з того, що позивач має таке право, однак відповідач згоди не надає, доказів наявності такого документа у дитини також не надано.

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року заяву задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 5 914,00 грн витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 9 липня 2019 року в частині визначення ОСОБА_5 способів участі у спілкуванні та вихованні сина, змінено.

Визначено ОСОБА_5 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої та третьої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години. Протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної сили спілкування ОСОБА_5 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повинно відбуватися у присутності матері.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 9 липня 2019 року в частині надання дозволу ОСОБА_5 на оформлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення способу участі позивача у спілкуванні та вихованні малолітнього сина, виходив із того, що судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права, однак не повно з`ясовані обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд першої інстанції не застосував дієвих заходів для забезпечення явки представника органу опіки та піклування у судові засідання при розгляді даного спору, що є обов`язковою, а також для надання висновку органу опіки та піклування з приводу розв`язання даного спору. Суд не звернув увагу, що матеріали справи не містять обстеження умов проживання позивача на час розгляду справи судом, та документів, які б підтвердили правові підстави проживання позивача у квартирі, яку він зазначає, як своє постійне місце проживання, так як позивач в ній не зареєстрований.

Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги

У лютому 2020 року ОСОБА_5 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, з урахуванням уточнень, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_5 мотивована тим, що апеляційний суд не надав належної оцінки доказам, зібраним у справі; порушив принцип змагальності сторін; поставив під сумнів обставини, які не заперечувались сторонами; ухвалюючи постанову врахував повторний висновок органу опіки та піклування, чим порушив норми процесуального права. Суд, ухвалюючи постанову, не врахував висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 619/3051/17, від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 та витребувано справу із суду першої інстанції.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю у місті Одесі.

У 2016 році ОСОБА_5 звернувся до Приморської районної адміністрації з заявою про визначення способів його участі у вихованні малолітнього сина.

Висновком Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № С-329 від 1 листопада 2016 року зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька з сином ОСОБА_4 та визначено способи його участі у спілкуванні з сином шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною, щоп`ятниці з 14:00 до 16:00 у присутності матері та представника Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї та молоді (а.с. 88-89 том 2).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_5 посилався на те, що ОСОБА_2 не виконує розпорядження органу опіки та піклування та чинить йому перешкоди у зустрічах з сином.

Висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-12/1988/3вих від 16 грудня 2019 року запропонований графік спілкування батька з сином: кожної четвертої неділі місяця з 13:00 до 15:00 у присутності матері за умови бажання малолітнього ОСОБА_4 зустрічатися з батьком, останній час, дні народження, святкові дні та канікули, за попередньою домовленістю між батьками.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною першою статті 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а стаття 153 цього Кодексу встановлює право матері, батька та дитина на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Установивши, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_5 у вихованні та вільному спілкуванні з малолітнім сином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про зобов`язання позивача не чинити перешкод відповідачу у вихованні та вільному спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_6 .

Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції, визначаючи спосіб участі ОСОБА_5 у вихованні сина, відмінний від того, який визначений судом першої інстанції, правильно виходив з якнайкращих інтересів дитини, врахувавши його психоемоційний стан, зайнятість навчанням, відвідуванням гуртків та заняття плаванням.

Посилання заявника в касаційній скарзі на постанови Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 619/3051/17 та від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18 є безпідставним, оскільки у вказаних справах за результатом розгляду яких ухвалені зазначені вище постанови, судами не було встановлено жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб. Установивши зазначені обставини, Верховний Суд дійшов висновку про визначення способу участі батька у вихованні малолітньої дитини без присутності матері.

Разом з тим, у справі, що переглядається Верховним Судом, та справах на які послався ОСОБА_5 у касаційній скарзі, різні фактичні обставини, що не враховано заявником, а саме судом встановлено, що син негативно налаштований до батька та не бажає з ним спілкуватися за відсутності матері, висновками органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 1 листопада 2016 року та від 16 грудня 2019 року також рекомендовано, у урахуванням психоемоційного стану дитини, визначити зустрічі батька з дитиною у присутності матері.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що такі зустрічі протягом перших двох місяців повинні відбуватися у присутності матері, щоб позивач мав можливість відновити психоемоційний зв`язок з сином та налагодити свої з ним стосунки.

Також апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у наданні ОСОБА_5 дозволу на оформлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон України, оскільки у даний час виключається можливість спільного відпочинку батька і дитини, у тому числі за межами України, відвідування дитиною місця проживання батька у місті Києві.

З урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, відношення до батька, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

Доводи заявника про вихід суду апеляційної інстанції за межі позовних вимог колегія суддів відхиляє, оскільки процесуальні дії, вчинені апеляційним судом були спрямовані на конкретизацію порядку спілкування батька з дитиною, та їх не можна розцінювати як порушення приписів статті 13 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, це судове рішення належить залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 400 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 401, 415 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель