Справа № 754/7114/20
У Х В А Л А

Іменем України

19 червня 2020 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Галась І.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Київської місцевої прокуратури №3, прокуратури міста Києва, офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Київської місцевої прокуратури №3, прокуратури міста Києва, офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Вивчивши матеріали позовної заяви, вважаю, що позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу термін для усунення недоліків, виходячи із наступного.

Так, відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

Відповідно до ч.3 ст. 175 ЦПК України якщо позов подано до кількох відповідачів в позовній заяві повинно бути зазначено зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Позовна заява не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст.48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивачі відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Як вбачається з п.2-го. прохальної частини позовної заяви, ОСОБА_1 просить суд: «стягнути з відповідача - Державної казначейської служби України на його користь грошові кошти у сумі 5 000 000,00 (п`ять мільйонів) в якості компенсації за нанесену йому моральну шкоду».

Однак, згідно пред`явленого позову, відповідачами по даній справі є: Київська місцева прокуратура №3, прокуратура міста Києва, офіс Генерального прокурора, Державна казначейська служба України.

Виходячи з викладеного, Позивачу слід чітко зазначити, яка позовна вимога заявлена до Київської місцевої прокуратури №3, прокуратури міста Києва, офісу Генерального прокурора, оскільки в позовній заяві заявлено позов до чотирьох відповідачів, однак в прохальній частині позову, вимога заявлена лише Державної казначейської служби України.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позовна заява не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно п. 3-го прохальної частини позовної заяви, ОСОБА_1 просить суд: «звільнити від сплати судового збору як інваліда війни»

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

За положеннями ст. ст. 1, 2 Закону України «Про судовий збір», за подання заяв, скарг до суду на всій території України справляється судовий збір, платниками якого є, зокрема, громадяни України, які звертаються до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, ОСОБА_1 посилається на те, що він має статус інваліда війни, тому звільнений від сплати судового збору на підставі п. 8 ч.1 статті 5 Закону України "Про судовий збір". Проте, п. 8 ч.1 статті 5 вказаного закону передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

До матеріалів позовної заяви долучено посвідчення серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , у відповідності до якого пред`явник цього посвідчення є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Також п.9 вказаної статті Закону України "Про судовий збір" передбачено звільнення від сплати судового збору інвалідів 1ї та 2ї групи.

Як вбачається з наданої копії посвідчення, ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи.

Таким чином, на думку суду, позивачем не було наведено підстав для звільнення його від сплати судового збору при поданні відповідної позовної заяви.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10510,00 грн.).

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року складає 2102 гривні.

В порушення вищевказаних положень позивачем не надано документів, що підтверджують оплату судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірах, визначених відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Відтак, позивачу для усунення недоліків позовної заяви потрібно сплатити судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди, в розмірі 50 000,00 грн.

Таким чином, позивачу необхідно усунути вказані недоліки та надати примірники позову у урахуванням вказаних недоліків з додатками для суду та відповідача.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України якщо заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175-177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи необхідність усунення зазначених в ухвалі недоліків, суд вважає необхідним залишити позов без руху, надавши позивачу строк для усунення цих недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175,177,185, 260 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Київської місцевої прокуратури №3, прокуратури міста Києва, офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Попередити позивача, що у випадку невиконання ухвали заява буде вважатися неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Головуючий: