КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/7068/2020 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою виконувача обов`язків прокурора Київської області на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2019 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, державного підприємства «Київське лісове господарство» до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , про визнання недійсними розпоряджень, державних актів на право власності, договорів іпотеки та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року перший заступник прокурора Київської областізвернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, ДП «Київське лісове господарство» до Києво-Святошинської РДА Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ПАТ «КБ «Преміум», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , про визнання недійсними розпоряджень, державних актів на право власності, договорів іпотеки та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2019 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_4 у справі призначено судову експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

Чи наявне накладення меж земельної ділянки ДП «Київське лісове господарство», яка розташована у кварталі 2 виділі 3 Васильківського лісництва , на межі земельної ділянки, належної ОСОБА_4 на підставі державного акту серії ЯЛ № 387255 на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:010:0454 для ведення садівництва, розташованої в межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області відповідно до правовстановлюючих документів?

Чи наявне накладення меж земельної ділянки ДП «Київське лісове господарство», яка розташована у кварталі 2 виділі 3 Васильківського лісництва , на межі земельної ділянки, належної ОСОБА_4 на підставі державного акту серії ЯЛ № 387254 на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:010:0449 для ведення садівництва, розташованої в межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області відповідно до правовстановлюючих документів?

Проведення експертизи доручено експертам Київського науково дослідного інституту судових експертиз, яких попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, передбачену статтями 384, 385 КК України. У розпорядження експертів надано матеріали цивільної справи № 369/13468/17.

Зобов`язано сторін надати експерту необхідні та належні документи на вимогу експерта, забезпечити доступ до об`єкту дослідження для проведення судової експертизи. Витрати по проведенню експертизи покладено на ОСОБА_4 . На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що для вирішення заявлених прокурором позовних вимог необхідні спеціальні знання у галузі землеустрою, тому у справі слід призначити земельно-технічну експертизу, проведення якої доручити саме експертам КНДІСЕ.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, в.о. прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справита порушення норм процесуального права, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що виходячи з предмету та підстав заявленого позову, судом першої інстанції не обґрунтовано дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування та які не можуть бути самостійно з`ясовані судом на підставі наявних матеріалів справи; не мотивовано підстави, з яких суд вважав, що підтвердити чи спростувати обставини, на які посилаються сторони, можливо лише шляхом залучення особи, яка володіє спеціальними знаннями, а, отже, суд дійшов необгрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення клопотання представника відповідача про призначення у справі земельно-технічної експертизи. В матеріалах справи міститься достатня кількість письмових доказів, не спростованих іншими учасниками, які вказують на те, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :02:010:0449 та :02:010:0454 відносяться до лісових земель, оскільки сформовані за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :02:010:0419. Тому будь-яких об`єктивних підстав для зупинення провадження у даній справі через необхідність призначення судової земельно-технічної експертизи не існує, як і не існує взаємно суперечливих доказів у даній справі. Навпаки, безпідставне зупинення провадження у справі, в якому в підготовчому провадженні вже проведено низку судових засідань, призводить до затягування її розгляду з надуманих мотивів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 - адвокат Захаров О.В. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали і необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Відзиви інших учасників справи на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що на розгляді Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває позов першого заступника прокурора Київської областів інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, ДП «Київське лісове господарство» до Києво-Святошинської РДА Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ПАТ «КБ «Преміум», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , про визнання недійсними розпоряджень, державних актів на право власності, договорів іпотеки та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння.

У підготовчому судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_4 заявлено клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи. Зазначене клопотання мотивоване тим, що у позові прокурором стверджувалося про те, що земельні ділянки, належні на праві власності ОСОБА_4 , було відведено за рахунок земель лісогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство», відтак факт накладення меж цих ділянок має для справи вирішальне значення. Однак його встановлення вимагає спеціальних знань у сфері землеустрою, а обставини, передбачені вимогами статей 102, 103 ЦПК України є наявними, тому існує необхідність у призначенні відповідної судової експертизи.

Представник сторони позивача заперечував щодо призначення судової земельно-технічної експертизи, оскільки вважав, що у справі подано достатньо доказів для вирішення справи по суті спору.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що для вирішення спірних питань необхідні спеціальні знання у галузі землеустрою, тому, з урахуванням наведених представником відповідача питань, доводів відзиву на позовну заяву та принципу змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд, у справі слід призначити земельно-технічну експертизу.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

За змістом частин другої, третьої статті 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно із вимогами статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом, а учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Окрім того, відповідно до пункту 3.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються такі дані: місце й дата винесення постанови чи ухвали; посада, звання та прізвище особи, що призначила експертизу (залучила експерта); назва суду; назва справи та її номер; обставини справи, які мають значення для проведення експертизи; підстави для призначення експертизи; прізвище експерта або назва експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; питання, які виносяться на вирішення експертові; перелік об`єктів, що підлягають дослідженню (у тому числі порівняльних зразків та інших матеріалів, направлених експертові, або посилання на такі переліки, що містяться в матеріалах справи); інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Судова експертиза повинна призначатися лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі, і не може стосуватися тлумачення і застосування правових норм.

Звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, ДП «Київське лісове господарство», перший заступник прокурора Київської області вказував, зокрема на те, що земельні ділянки з кадастровими номерами :02:010:0454 і :02:010:0449, що належать ОСОБА_4 , відносяться до земель лісового фонду ДП «Київське лісове господарство», а саме: кварталу 2 виділу 3 Васильківського лісництва.

Так, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2015 року, яке набрало законної сили 10 липня 2015 року, у справі № 2-3835/12 було встановлено, що із земель лісового фонду незаконно, розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 16 липня 2010 року № 3304, передано у приватну власність ОСОБА_11 земельну ділянку площею 1,93 га з кадастровим номером :02:010:0419 для ведення особистого селянського господарства в межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

За результатами судового розгляду вказане розпорядження визнано недійсним, а земельна ділянка з кадастровим номером :02:010:0419 витребувана з незаконного володіння ОСОБА_11 на користь ДП «Київське лісове господарство».

При розгляді даної справи судом було встановлено, що згідно інформації ДП «Київське лісове господарство» від 25 червня 2012 року земельна ділянка з кадастровим номером :02:010:0419 відносяться до земель лісового фонду та знаходиться в кварталі 2, виділ 3 Васильківського лісництва . Погодження проектів землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки не надавалось, вилучення земель лісового фонду відповідно до вимог статті 149 ЗК України не відбувалось.

В подальшому у справі № 2-3835/12 організовано виконання судового рішення на користь держави, у ході якого з`ясовано, що 16 липня 2010 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією на підставі заяви ОСОБА_11 від 17 вересня 2010 року № 2124 прийнято розпорядження № 3304, яким земельну ділянку з кадастровим номером :02:010:0419 площею 1,93 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства поділено на декілька нових земельних ділянок. За рахунок неї утворені, зокрема, земельні ділянки з кадастровими номерами :02:010:0454 та :02:010:0449, що підтверджується державними актами від 26 жовтня 2010 року серії ЯЛ № 379607 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:010:0454, серії ЯЛ № 379606 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:010:0449 і відповідним розпорядженням райдержадміністрації.

У свою чергу, поділивши земельну ділянку площею 1,93 га на декілька менших за площею та отримавши на кожну з них окремий державний акт, ОСОБА_11 , на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 12 листопада 2010 року № 4695, змінив їх цільове призначення з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва та отримав державні акти серії ЯЛ № 387255 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:010:0454 та ЯЛ № 387254 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:010:0449.

Також прокурор вказував про те, що відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що додаються до позовної заяви, спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :02:010:0454 площею 0,12 га і :02:010:0449 площею 0,12 га з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва на підставі договору купівлі-продажу у ОСОБА_11 придбала ОСОБА_4 та їй, Управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі 13 грудня 2010 року, видані державні акти на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:010:0454 серії ЯЛ № 387255 і на земельну ділянку з кадастровим номером :02:010:0449 серії ЯЛ № 387254.

Таким чином, прокурор вважав, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 2-3835/12 вже встановлені факти перевищення посадовими особами Києво-Святошинської районної державної адміністрації повноважень та незаконного розпорядження землями лісогосподарського призначення, що в силу вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у цій справі, а подальший поділ земельної ділянки, їх відчуження іншим особам доведені матеріалами справи.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_4 , в особі свого представника ОСОБА_13 , зазначала, що її земельні ділянки не належать до складу лісового фонду, вони відносились до чагарників у складі лісів та інших лісовкритих площ і не перебували у користуванні ДП «Київське лісове господарство». При цьому відповідач не брала участі у справі № 2-3835/12, на судове рішення в якій посилається прокурор, щодо неї такі обставини не встановлювались, відтак вона має право на їх спростування в загальному порядку.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у статтях 12, 13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що у разі встановлення фактичних обставин щодо особи, яка не залучена до участі у розгляді справи, ці обставини не мають для неї юридичних наслідків у розгляді іншого спору та можуть бути нею спростовані в загальному порядку.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Тобто, преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції вірно встановивши обставини справи та характер спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення клопотання представника відповідача про призначення у справі земельно-технічної експертизи, оскільки без залучення спеціальних знань у галузі землеустрою неможливо буде оперативно встановити обставини віднесення спірних земельних ділянок з кадастровими номерами :02:010:0449 та :02:010:0454, які належать ОСОБА_4 та які були сформовані за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :02:010:0419, до земель лісового фонду ДП «Київське лісове господарство», що входить в предмет доказування у даній справі із визначеним суб`єктним складом її учасників.

Досліджуючи сукупність передбачених частиною першою статті 103 ЦПК України обставин, за яких суд призначає експертизу, колегія суддів зазначає, що обставини даного спору, з урахуванням змісту постановлених перед експертом питань, доводів відзиву на позовну заяву та принципу змагальності і рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд, безумовно вимагають залучення фахівця, який має спеціальні знання у певній галузі, а висновок експертизи не буде мати для суду наперед встановленого значення, оскільки оцінюється у сукупності з іншими доказами у справі (стаття 110 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що в розпорядженні суду була достатня кількість письмових доказів, що дозволяли б встановити дійсні обставини спірних правовідносин не заслуговують на уваги колегії суддів як такі, що суперечать положенням статті 89 ЦПК України, якою, зокрема передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Посилання апеляційної скарги про те, що зупинення провадження у справі в зв`язку із призначенням судової експертизи призведе до затягування її розгляду протягом розумного строку є безпідставними, оскільки відповідно до статті 125 ЦПК України зупинення провадження у справі зупиняє перебіг процесуальних строків. З дня відновлення провадження перебіг процесуальних строків продовжується.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, ухвала суду першої інстанції щодо призначення у даній справі експертизипостановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстави для її скасування відсутні.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу виконувача обов`язків прокурора Київської області залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній