Справа № 570/4221/18
Номер провадження 2/570/78/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2020 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Беднарчук Г.П.

представників сторін - адвокатів Конончук Л.В., Курило Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з 18.03.2017 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Під час шлюбу, за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль Mercedes-Benz E320, чорного кольору, 2000 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Зазначає, що договір купівлі-продажу оформлявся на відповідача, тому у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зазначений лише ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу автомобіль залишився у відповідача, згоди щодо користування транспортним засобом сторони не досягли, позивачка позбавлена можливості користуватись автомобілем. З огляду на зазначене, позивачка звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати спірний автомобіль об`єктом спільної сумісної власності подружжя; визнати, що частка кожного з подружжя становить Ѕ; стягнути з відповідача грошову компенсацію за вартість 1/2 частини автомобіля, що становить 84 000 грн., а також понесені судові витрати (сплата судового збору).

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву у формі письмових пояснень, відповідно до яких щодо задоволення позову заперечує. В обгрунтування заперечень зазначає наступне. Дійсно, спірний автомобіль було придбано в період, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Однак, як зазначає відповідач, спірний транспортний засіб було придбано за його особисті кошти. Позивачка на той час не працювала, жодних доходів не отримувала. За наведених обставин просить суд врахувати джерело походження коштів, за які було придбано транспортний засіб, та відмовити у задоволенні позову.

Позивачка в судове засідання не з`явилася.

Представник позивачки вважає, що позов є обґрунтованим та доведеним. Так, майно було придбано у шлюбі, отже воно є спільною сумісною власністю подружжя. А тому позивачка має право на отримання компенсації за Ѕ частину майна, яке залишилося у відповідача.

Відповідач в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача вважає, що немає підстав для задоволення позову з підстав, що викладені ними у поясненнях.

Заслухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно дослідивши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Як встановлено в судовому засіданні, з 18.03.2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі відповідачем було придбано автомобіль: «Mercedes-Benz E320», чорного кольору, 2000 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Як вбачається з договору купівлі-продажу транспортного засобу №7162/17/003721 від 29.08.2017 р., покупцем транспортного засобу був ОСОБА_2 .

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19.06.2018 у цивільній справі №570/2096/19 шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу у сторін виникли суперечки щодо користування спірним автомобілем.

Як зазначає позивачка, відповідач не надає їй можливості користуватись автомобілем, спільного його відчужити та розділити виручені кошти, чим порушує її права, оскільки остання вважає дане майно спільною власністю подружжя.

За наведених обставин позивачка звернулась до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 368 ЦК України - майно, набуте подружжя за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Відповідно положень ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно положень статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За положеннями статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини:

-час придбання майна;

-кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання);

-мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

З огляду за системний аналіз норм права суд зауважує наступне.

Позивачкою до матеріалів справи не долучено жодного документу на підтвердження того, що транспортний засіб було придбано за спільні кошти подружжя.

Крім того, відсутні докази щодо того, що вона не мала самостійного заробітку з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо).

Водночас, суд зважає, що відповідачем було надано належні документи, що підтверджують розмір його доходів в період з вересня 2013 по вересень 2015, зокрема:

- копію трудової книжки (а.с.51-54)

- довідку про доходи, видану ТОВ "ТЕДІС Україна" щодо доходів ОСОБА_2 в період з 02.09.2013 по 31.12.2013 р. (а.с.55)

- довідку про доходи, видану ТОВ "ТЕДІС Україна" щодо доходів ОСОБА_2 в період з 01.01.2014 по 31.12.2014 р. (а.с.56)

- довідку про доходи, видану ТОВ "ТЕДІС Україна" щодо доходів ОСОБА_2 в період з 01.01.2015 по 09.11.2015 р. (а.с.57)

- довідку про доходи, видану ТОВ "ТК "МЕГАПОЛІС-Україна" щодо доходів ОСОБА_2 в період з липня 2015 по вересень 2015 р. (а.с.58).

Крім того, позивачкою жодним чином не було спростовано твердження відповідача про те, що позивачка не мала жодних фінансових та матеріальних засобів для придбання цінних речей або спільної участі у їх придбанні.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Окрім того, на час укладення договору купівлі-продажу була відсутня письмова згода позивачки на придбання транспортного засобу, що також підтверджує ту обставину, що майно було придбане відповідачем за його особисті кошти.

Отже, у процесі розгляду спору суд врахував як час придбання майна (автомобіля в період шлюбу); так і кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання кошти відповідача); мету придбання майна, і це дозволило визначити правовий статус власності транспортного засобу, який не можна віднести до спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України, і вони покладаються на позивачку.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканка: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП суду невідомий, зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ).

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 06.07.2020 р.