Справа № 229/1499/20
Провадження №2/229/938/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 р. м.Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря

судового засідання Гаврилаш Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

третя особа без самостійних вимог- орган опіки та піклування Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області,

ВСТАНОВИВ:

позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом і просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Обгрунтовує вимоги таким. Відповідач є батьком їхньої спільної дитини ОСОБА_3 . Сімейне життя між ними не склалося, шлюбні відносини було припинено з 2012року та рішенням Ясинуватського міськрайонного суду від 07.10.2013року шлюб розірвано.

Рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 05.09.2013року було призначено аліменти на утримання дитини та її, але з 2014року і до даного часу відповідач взагалі нічого не сплачує.

Син проживає з нею. Відповідач життям дитини не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з ними та брати участь у його вихованні. Усі питання щодо виховання та навчання дітей вирішуються нею самостійно без участі та підтримки відповідача.

Відповідач не був позбавлений інформації про місце перебування сина. З її боку ніколи не створювалися перешкоди у його спілкуванні з дитиною .

Матеріальної допомоги дитина від батька не отримує.

Відповідач здоровий, працездатний, інших осіб, які перебувають на його утриманні, не має. Стягнень на користь непрацездатних батьків та інших осіб не проводиться.

Вважає, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов"язків.

Ухвалою суду від 23 квітня 2020року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі, визначено розгляд справи проводити в загальному порядку позовного провадження. Призначено підготовче засідання. (а.с.22-23)

Ухвалою суду від 20 травня 2020року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.33-34)

В судове засідання сторони, представник третьої особи не з"явилися.

Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позові підтримує і просить їх задовольнити .

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом оголошення на сайти "Судова влада України", сторінка Дружківського міського суду, оскільки зареєстрований і проживає в м.Ясинувата Донецької області.

Третя особа - орган опіки та піклування Решетилівської райдержадміністрації , в судове засідання не з"явилися. Надали клопотання про розгляд справи без участі представника.

Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність сторін та третьої особи.

Дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з такого.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ст. 12 ЦПК України )

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 13 ЦПК України)

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов"язків щодо доказів. (ст. 81 ЦПК України)

Судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.9)

Шлюб між сторонами розірваний згідно рішення Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2013року, справа №250/1849/13-ц. ( а.с.13)

Позивачка і син ОСОБА_3 проживають разом без реєстрації ,як переміщена особа за адресою АДРЕСА_1 . Дитина навчається в 1 класі Покровської ЗОШ 1-Ш ступенів. (а.с.10-12)

Згідно рішення Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 05 вересня 2013року , справа №250/2145/13-ц, з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 25% частини заробітної плати , щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2013року до досягнення дитиною повноліття. (а.с.14-15)

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Отже позивачка має довести в суді, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов"язків відносно сина і така поведінка є винною.

На підтвердження своїх доводів позивачка надала копію свідоцтва про народження дитини (а.с.9), довідку характеристику на ОСОБА_1 , згідно якої до сільської ради скарг від жителів селища Покровське на ОСОБА_1 не надходило, (а.с.10), характеристику на ОСОБА_3 , в якій зазначено, що мама приділяє багато уваги вихованню сина, активна у житті класу, копії рішень про розірвання шлюбу і про стягнення аліментів (а.с.11-15).

Всі перелічені докази не містять вказівку на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов"язків відносно сина, і поведінка щодо ухилення є винною.

Суд зазначав, що рішення не може грунтуватися на припущеннях.

Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , позивачем не надано.

Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки ОСОБА_2 та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а посилання позивача у позові щодо ухилення від виконання відповідачем батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов"язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв"язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб , які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Ухвалою суду від 20.05.2020року суд зобов"язав орган опіки надати такий висновок.

16.06.2020рокуу до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Решетилівської районної держадміністрації Полтавської області про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина , який затверджено на Комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації 05.06.2020р.

Проте до висновку всупереч вимогам ст. 19 СК України не додано акту обстеження умов проживання дитини.

Висновок не містить відомостей про фактичне місце проживання дитини та його батьків, що свідчить про те, що умови проживання дитини комісією не обстежувалися.

У висновку є посилання , що позивачу було рекомендовано звернутися до органу досудового розслідування із заявою про вчинення кримінального правопорушення боржником ОСОБА_2 , що полягає в ухиленні від сплати аліментів. Проте комісією не з"ясовано чи зверталася ОСОБА_1 з такою заявою до відповідних органів і чи приймалося відповідне рішенння з цього приводу.

Позивачкою не надано суду доказів, що взагалі існує заборгованість у відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини, і що відповідач саме ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини.

У висновку зазначено, що працівники служби у справах дітей спілкувалися з дитиною ОСОБА_3 , і хлопчик пояснив, що не бачив батька багато років. він до них не приїздить, не телефонує, не пише, не спілкується, його життям не цікавиться. дитина виявила бажання проживати в сім"ї матері.

Проте суд вважає, що такі пояснення дитини не свідчать про винну поведінку батька.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки вважає його недостатньо обгрунтованим.

При таких обставинах суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог щодо позбавлення батьківських прав, не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судового збору.

Керуючись ст.ст. 2,4,5,10-13,76-81,89,263- 265,268,273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа - орган опіки та піклування Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання в 30денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Т. Л. Панова