Ухвала

22 червня 2020 року

м. Київ

справа № 468/456/19-ц

провадження № 61-8531ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В.,

Шиповича В. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 квітня 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») звернулося до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 13 червня 2018 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту

№ 13.06.2018-100000617, за яким остання отримала кредит у розмірі

5 000 грн на 14 календарних днів з кінцевим терміном повернення

до 27 червня 2018 року та платою за користування кредитом у розмірі

1 400 грн. 01 липня 2018 року на аналогічних умовах сторонами було укладено кредитний договір № 01.07.2018-010000235: за заявою позичальника

ОСОБА_1 про перекредитування/зарахування від 01 липня 2018 року її вимогу про видачу суми кредиту у розмірі 5 000 грн за кредитним договором № 01.07.2018-010000235 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 5 000 грн за кредитним договором

№ 13.06.2018-100000617 від 13 червня 2018 року. 05 жовтня 2018 року

на аналогічних умовах сторонами було укладено кредитний договір

№ 05.10.2018-010000073: за заявою позичальника ОСОБА_1 про перекредитування/зарахування від 05 жовтня 2018 року її вимогу про видачу суми кредиту у розмірі 5 000 грн за кредитним договором № 05.10.2018-010000073 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 5 000 грн за кредитним договором № 01.07.2018-010000235 від 01 липня 2018 року. У зв`язку з невиконанням відповідачем грошових зобов`язань ТОВ «Споживчий Центр» просило стягнути з

ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 22 596 грн.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 03 грудня 2019 року у задоволенні позову ТОВ «Споживчий Центр» відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 16 квітня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Споживчий центр» задоволено частково. Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 03 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ТОВ «Споживчий центр» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 05.10.2018-010000073

від 05 жовтня 2018 року в розмірі 8 192 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

28 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою (надійшла 02 червня 2020 року) на постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 квітня 2020 року, у якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заявник обґрунтовує касаційну скаргу неправильним застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята

статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

У вказаній справі ціна позову становить 22 596 грн, яка станом на 1 січня

2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн ? 100 = 210 200 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до наведених приписів ЦПК України.

Заявник вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, тому є підстави для відкриття касаційного провадження.

Доводи касаційної скарги свідчать про незгоду заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності підстави стягнення заборгованості. Враховуючи доводи касаційної скарги та ціну позову колегія суддів з вказаними доводами ОСОБА_1 не погоджується і вважає їх необґрунтованими.

Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 квітня 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович