Постанова

Іменем України

01 липня 2020 року

м. Київ

справа № 518/275/18

провадження № 61-36851св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач (заявник)- ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Ширяївського районного суду Одеської області від 27 лютого 2018 року у складі судді Палій С. А. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Кононенко Н. А., Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в розмірі 57 643 862,85 грн. До позовної заяви додав заяви про забезпечення позову у порядку частини другої статті 149 ЦПК України, відповідно до яких просив накласти арешт на належне ОСОБА_3 рухоме та нерухоме майно, а саме на: виробничу базу АТП (реєстраційний номер 10988208, номер запису 176 в книзі 2-8), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею

2 893,90 кв. м, площа земельної ділянки 8 440,00 кв. м, загальною вартістю

1 432 619,00 грн; земельну ділянку площею 0,8444 га, кадастровий номер :02:002:0002, для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; одноповерхову будівлю свиноферми літ. «А» з прибудовами літ. «а, а1, а2», одноповерхова будівля складу літ. «В», двоповерхова адміністративна будівля літ. «Т» із господарськими будівлями та спорудами (реєстраційний номер 31769800, номер запису 1 в книзі 2 ст.1), розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ; стояночне місце АДРЕСА_5 (реєстраційний номер 18703197, номер запису 1749 в книзі 6г-198) за адресою: АДРЕСА_4 ; нежитлову будівлю складу літ. «А» з ганком та вимощенням, площа земельної ділянки 3 354,00 кв. м (реєстраційний номер 19706643, номер запису 5 в книзі 2 ст.8), розташовану за адресою:

АДРЕСА_2 ; автомобіль ВАЗ 21074, 1999 року випуску, об`ємом двигуна 1600 куб. см; напівпричіп МАЗ 9380, 1991 року випуску, зеленого кольору; вантажний сідловий тягач НОМЕР_1 , 1991 року випуску, об`ємом двигуна 14 860 куб. см; вантажний САЗ 3507 022, 1989 року випуску, об`ємом двигуна 4 250 куб. см; сідловий тягач RENAULT MAGNUM, 2002 року випуску, об`ємом двигуна 12 000 куб. см; напівпричіп НОМЕР_2 , 1995 року випуску, синього кольору; напівпричіп KAESSBOHRER НОМЕР_3 , 1988 року випуску, синього кольору; автомобіль MITSUBISHI L 200, 2008 року випуску, об`ємом двигуна 2 477 куб. см; автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, 2008 року випуску, об`ємом двигуна 4 461 куб. см; напівпричіп DENNISON НОМЕР_4 ,

2003 року випуску, синього кольору; вантажний RENAULT MAGNUM НОМЕР_5 ,

2003 року випуску, об`ємом двигуна 12 000 куб. см; напівпричіп DENNISON TRAILES, 2003 року випуску, синього кольору; напівпричіп KOGEL SN, 1998 року випуску, синього кольору; причіп KRONE AZW 18, 2005 року випуску, білого кольору; причіп KRONE AZW 18, 1999 року випуску, білого кольору; напівпричіп TROUILLET ST 338А, 2000 року випуску, синього кольору; автомобіль ВАЗ 21213, 1998 року випуску, об`ємом двигуна 1 700 куб. см, а також заборонити здійснювати будь-які реєстраційні дії, що пов`язані з реєстрацією права власності щодо зазначеного рухомого та нерухомого майна.

Заяви мотивовані тим, що 21 лютого 2015 року між ним та ОСОБА_3 укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав у борг грошові кошти у розмірі 2 000 000 доларів США, що станом на день укладення договору в еквівалентні становило 55 716 988,00 грн, зі строком повернення до 28 грудня 2015 року. ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором позики не виконав, заборгованість відповідача складає 2 129 205,48 доларів США (еквівалентно 57 643 862,85 грн).

Посилаючись на те, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову

ОСОБА_3 може відчужити належне йому майно, що у подальшому істотно ускладнить чи унеможливить виконання судового рішення про стягнення заборгованості за договором позики, заявник просив накласти арешт на належне відповідачеві на праві власності рухоме та нерухоме майно.

Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій

Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 27 лютого 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

У порядку забезпечення позову в межах заявлених позовних вимог накладено арешт на належне ОСОБА_3 рухоме та нерухоме майно, а саме, на:

- виробничу базу АТП (реєстраційний номер 10988208, номер запису 176 в книзі 2-8), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2 893,90 кв. м, площа земельної ділянки 8 440,00 кв. м, загальною вартістю 1 432 619,00 грн;

- земельну ділянку площею 0,8444 га, кадастровий номер :02:002:0002, для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- одноповерхову будівлю свиноферми літ. «А» з прибудовами літ. «а, а1, а2», одноповерхова будівля складу літ. «В», двоповерхова адміністративна будівля літ. «Т» із господарськими будівлями та спорудами (реєстраційний номер 31769800, номер запису 1 в книзі 2 ст.1), розташовану за адресою:

АДРЕСА_2 ;

- стояночне місце АДРЕСА_5 (реєстраційний номер 18703197, номер запису 1749 в книзі 6г-198) за адресою: АДРЕСА_4 ;

- нежитлову будівлю складу літ. «А» з ганком та вимощенням, площа земельної ділянки 3 354,00 кв. м (реєстраційний номер 19706643, номер запису 5 в книзі 2 ст. 8), розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;

- автомобіль ВАЗ 21074, 1999 року випуску, об`ємом двигуна 1600 куб. см;

- напівпричіп МАЗ 9380, 1991 року випуску, зеленого кольору;

- вантажний сідловий тягач НОМЕР_1 , 1991 року випуску, об`ємом двигуна 14 860 куб. см;

- вантажний САЗ 3507 022, 1989 року випуску, об`ємом двигуна

4 250 куб. см;

- сідловий тягач RENAULT MAGNUM, 2002 року випуску, об`ємом двигуна

12 000 куб. см;

- напівпричіп НОМЕР_2 , 1995 року випуску, синього кольору;

- напівпричіп НОМЕР_6 , 1988 року випуску, синього кольору;

- автомобіль MITSUBISHI L 200, 2008 року випуску, об`ємом двигуна

2 477 куб. см;

- автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, 2008 року випуску, об`ємом двигуна 4 461 куб. см;

- напівпричіп DENNISON НОМЕР_4 , 2003 року випуску, синього кольору;

- вантажний RENAULT MAGNUM НОМЕР_5 , 2003 року випуску, об`ємом двигуна 12 000 куб. см;

- напівпричіп DENNISON TRAILES, 2003 року випуску, синього кольору;

- напівпричіп KOGEL SN, 1998 року випуску, синього кольору;

- причіп KRONE AZW 18, 2005 року випуску, білого кольору;

- причіп KRONE AZW 18, 1999 року випуску, білого кольору;

- напівпричіп TROUILLET ST 338 А , 2000 року випуску, синього кольору;

- автомобіль ВАЗ 21213, 1998 року випуску, об`ємом двигуна 1 700 куб. см, а також заборонено здійснювати будь-які реєстраційні дії, що пов`язані з реєстрацією права власності зазначеного майна.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що запропоновані заявником заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, визначений позивачем вид забезпечення позову є доцільним, оскільки наявні підстави вважати, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити у подальшому неможливим виконання судового рішення.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалу Ширяївського районного суду Одеської області від 27 лютого 2018 року в частині накладення арешту на земельну ділянку площею 0,8444 га, кадастровий номер :02:002:0002, для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про накладення арешту. В іншій частині ухвалу місцевого суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для вжиття визначених судом заходів забезпечення позову є законним та обгрунтованим, проте місцевий суд, накладаючи арешт на земельну ділянку площею 0,8444 га, кадастровий номер :02:002:0002, для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , не урахував, що відповідач не є її власником, а користується нею на підставі договору оренди землі.

Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , у якій заявник просив скасувати ухвалу Ширяївського районного суду Одеської області від 27 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2018 року, і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що необхідність обрання забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно належно не мотивована ані позивачем, ані судами попередніх інстанцій. ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення, а також доказів вчинення будь-яких дій з боку відповідача, які б свідчили про намір відчужити належне йому майно. Крім того, накладаючи арешт на належне відповідачу майно, суди попередніх інстанцій не урахували характер спірних правовідносин, і взагалі не встановили наявності/відсутності такого спору між сторонами. Суди не звернули увагу, що застосовані заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими вимогами. Відхиляючи у цій частині доводи відповідача, апеляційний суд зазначив, що він їх оцінює критично за відсутності доказів оцінки арештованого майна власником. Проте, суд не урахував, що відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України саме позивач зобов`язаний довести співмірність арештованого майна заявленим вимогам, тоді як позивач, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, не надав доказів проведення оцінки майна боржника, які б свідчили про співмірність заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Вказував на те, що втручання держави у право на мирне володіння майном, зокрема, необгрунтований арешт всього рухомого та нерухомого майна фізичної особи шляхом забезпечення позову на підставі заявлених вимог без достатньої доказової бази та достатніх підстав, визначених діючим законодавством України, є порушенням положень статті 1 Першого проколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на касаційну скаргу, мотивований тим, що оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими, а тому відсутні підстави для їх скасування.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду.

Справа надійшла на адресу суду касаційної інстанції 31 серпня 2018 року.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника

ОСОБА_3 - ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК Українисуд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК Українипозов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб. При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

З огляду на наведене, суд першої інстанції, з висновками якого в цілому погодився апеляційний суд, урахувавши обставини заявленого позову, вимоги щодо співмірності обраного заявником виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, обгрунтовано виходив із того, що між сторонами виник спір щодо невиконання договірних зобов`язань на значну суму -

57 643 862,85 грн, а тому, внаслідок незабезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення у майбутньому виконання можливого судового рішення про задоволення позову. Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції в частині накладення арешту на земельну ділянку площею 0,8444 га, кадастровий номер :02:002:0002, для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , апеляційний суд правильно виходив із того, що відповідач не є власником зазначеної земельної ділянки, а користується нею на підставі договору оренди землі.

Посилання у касаційній скарзі на неврахування судами попередніх інстанцій неспівмірності застосованих заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам зводяться до незгоди заявника з висновками судів у цій частині, яка ніяким чином не спростовує їх правильність за відсутності належних аргументованих обгрунтувань та відповідних доказів.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що суди належним чином не перевірили, чи дійсно між сторонами виник спір, колегія суддів зауважує, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову встановлювати обставини, які мають значення для справи. Задоволення заяв про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті, і не порушує прав відповідача щодо користування та володіння належним йому майном, а лише обмежує у здійсненні прав на його відчуження на певний період.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин, вірно застосували закон, що їх регулює, та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Ширяївського районного суду Одеської області від 27 лютого 2018 року у незміненій після її апеляційного перегляду частиніта постанову Апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак