КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/4040/19 Головуючий у 1-й інст. - Шереметьєва Л.А.
Апеляційне провадження 22-ц/824/8710/2020 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Шереметьєвої Л.А. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути 34 062, 00 грн. заборгованості за договором позики №8801 від 1 лютого 2016 року.

Посилається на те, що ОСОБА_1 у порядку, встановленому п.п. 4.1, 4.2 Правил надання грошових коштів у вигляді позики, затверджених наказом товариства № 2-1 від 27 жовтня 2015 року, оформила заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів заявки.

На підставі вказаної заявки 1 лютого 2016 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» ОСОБА_1 був наданий кредит у розмірі 800, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, який вона зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування коштами.

Відповідно до п. 1.3 Договору позика надається строком на 7 днів.

Згідно п. 1.4 Договору позики дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою його укладення.

Отже, кінцевий термін повернення позики за умовами договору 8 лютого 2016 року.

Відповідачка взяті на себе зобов`язання по Договору позики не виконала, у зв`язку з чим станом на 1 лютого 2019 року виникла заборгованість у розмірі 34 062,00 грн., з яких: основна сума позики - 800, 00 грн. та 33 262,00 грн. відсотки.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» 34 062,00 грн. боргу та 1921,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Посилається на те, що вона не укладала жодного договору з ТОВ «ВЕЛЛФІН», коштів за договором позики не отримувала, не направляла жодної пропозиції на укладення договору та не приймала пропозицію від позивача на укладення договору, жодних електронних повідомлень про укладення договору також не отримувала. Вказує на те, що суд дійшов помилкового висновку, що матеріали справи містять дані про те, що особа відповідача була належним чином ідентифікована при реєстрації в інформаційно - телекомунікаційній системі ТОВ «ВЕЛЛФІН» і що між сторонами було укладено договір позики. Позивачем не доведено факту підтвердження відповідачем вчинення позивачем дії по виконанню договору позики, оскільки сам факт безготівкового переказу позивачем грошових коштів на рахунок не є доказом того, що відповідач погодив такий переказ та прийняв його. Крім того, в матеріалах справи відсутні первинні документи на підтвердження правильності нарахування заборгованості. Оскільки відповідач не був присутній у судовому засіданні, він був позбавлений можливості надати свої заперечення проти позову та надати суду відповідні докази на спростування суми заборгованості.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу до суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 неналежним чином виконує свої зобов`язання за договором позики, який укладено нею 01 лютого 2016 року з ТОВ «ВЕЛЛФІН» у вигляді електронного договору, внаслідок чого станом на 01 лютого 2019 року в неї виникла заборгованість у розмірі 34 062,00 грн., яка складається з: 800,00 грн. суми позики та 33 262, 00 грн. заборгованості за відсотками.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Судом встановлено, що 01 лютого 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладано договір позики № 8801, відповідно до умов якого ОСОБА_1 позивачем був наданий кредит у розмірі 800,00 гр.

Відповідно до п. 1.3 Договору позики та Графіку розрахунків до Договору позика надається строком на 7 днів до 8 лютого 2016 року.

Сукупна вартість позики складає 941, 20 грн., з яких: сума договору - 800,00 грн. та сума процентів до сплати - 141, 20 гр.

Згідно розрахунку заборгованості за Договором станом на 01 лютого 2019 року загальна сума заборгованості позичальника перед позикодавцем за умовами договору становить 34 062,00 грн., з яких: 800, 00 грн. - заборгованість за основною сумою позики, 33 262, 00 грн. - заборгованість за відсотками.

Загальна кількість днів простроченої позики становить 1085 календарних дні.

Як вбачається з даних повідомлення ТОВ «Платежі онлайн» (система прийому платежів «Platon»), 01 лютого 2016 року було проведено видачу займу на сайті CREDITUP.COM.UA на суму 800,00 грн. через вищезазначену систему прийому платежів на картку клієнта - ОСОБА_1 (а.с.27).

З даних електронних реєстрів встановлено, що позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН» є юридичною особою, яка не перебуває в процесі припинення, та включена до Державного реєстру фінансових установ 17.08.2015 року як фінансова компанія, а тому має право надавати фінансові послуги відповідно до Закону України «Пре послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Судом встановлено, що Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ВЕЛЛФІН» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Із запропонованими умовами відповідачка ознайомилася та погодилася з ними.

Враховуючи вказані обставини суд дійшов вірного висновку, що договір позики був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами статей 6 , 627 ЦК України та статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1.5 договору сторони домовилися, що нарахування процентів за користування позикою проводиться відповідно до наступних умов:

-1,9 % від суми позики, але не менше ніж 50,00 грн., за перший день користування позикою,

-1,9 % від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку, зазначеного в п. 1.2. цього договору,

-3,8 % від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2. цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

У пункті 7.2 договору позики відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщено на сайті позикодавця.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно доч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач свої зобов`язання за договором позики виконувала неналежним чином, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01 лютого 2019 рокустановить 34 062,00 грн. та складається з:

-800,00 грн. суми позики;

-33 262, 00 грн. заборгованості за відсотками.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази суд дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, що невідома особа використала особисті дані ОСОБА_1 , а саме дані поспорту та коду ІПН для укладення електронного договору та отримання кредитних коштів, колегія суддів не приймає до уваги.

На підтвердження укладення договору позики між сторонами позивачем надано до суду електронну заяву ОСОБА_1 на одержання позики, яка оформлена, шляхом заповнення всіх її полів на сайті Товариства (а.с.21-26).

Відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження вчинення шахрайських дій іншою особою стосовно оформлення заявки від імені ОСОБА_1 для отримання коштів від ТОВ «ВЕЛЛФІН».

Твердження скаржника про те, що факт безготівкового переказу позивачем грошових коштів на рахунок не є доказом того, що відповідач погодив такий переказ та прийняв його, колегія суддів не приймає до уваги,

01.02.2016 року ОСОБА_1 у порядку встановленому п. 4.1, 4.2 Правил надання грошових коштів у вигляді позики оформила на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН» заявку для отримання позики у розмірі 800 грн. шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просить перерахувати кошти, що підтверджується роздруківкою заявки з офіційного веб-сайту товариства. ТОВ «ВЕЛЛФІН» прийняло позитивне рішення про видачу позики та 01.02.2016 року через ТОВ «Платежі онлайн», з яким у позивача укладено договір доручення на проведення платежів, здійснило переказ грошових коштів в сумі 800 грн. на платіжну картку відповідача ОСОБА_1 .

Таким чином, відповідач отримала кошти, не повернула їх позивачу, а використала у власних цілях. Вказані дії спростовують всі вищевикладені твердження відповідачки щодо вчинення шахрайських дій іншою особою стосовно оформлення заявки від її імені на отримання коштів.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не був присутній у судовому засіданні в суді першої інстанції, тому був позбавлений можливості надати суду свої заперечення проти позову та відповідні докази на спростування суми заборгованості, колегія суддів не приймає до уваги.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів звертає увагу, що суду апеляційної інстанції відповідач не надала жодного доказу на підтвердження своєї позиції, та свого розрахунку на спростування розрахунку заборгованості позивача.

За умовами ч.ч.1,2,3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження доводів апеляційної скарги та в обґрунтування своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог відповідачем до апеляційного суду разом з апеляційною скаргою не надано.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав відповідача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 липня 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.