Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2814/13-ц
Провадження № 2/553/3/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.06.2020м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Крючко Н.І.

при секретарі - Заяц А.В., Камуз Я.М., Конновій Є.В., Іжик А.В.,

за участю:

представника позивача Публічного акціонерного товариста «УкрСиббанк» - Тіторенка І.А.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ярошенко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ПАТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 05.06.2008 року та відсотків нарахованих за користування кредитом, стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

09 липня 2013 року позивач ПАТ «УкрСиббанк» в особі представника позивача Дорогань В.О. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором . № 0 від 05.06.2008 року та процентів, нарахованих за користування кредитом.

Ухвалою від 03 квітня 2014 року цивільну справу № 553/2841/13ц, провадження № 2/553/38/2014 за позовом ПАТ «УкрСиббак» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та процентів нарахованих за користування кредитом та цивільну справу № 553/2814/13ц, провадження № 2/553/37/2014, за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки об`єднано в одне провадження.

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2014 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено в повному обсязі в зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 29 липня 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2014 року залишено без змін.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 10 грудня 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2014 та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 29 липня 2014 року - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

11 лютого 2015 року дана справа надійшла до Ленінського районного суду на новий судовий розгляд, згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 10 грудня 2014 року.

14 лютого 2015 року ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 04 березня 2015 року проведено попереднє судове засідання, призначено справу до судового розгляду.

23 липня 2015 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивачем ставились вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 01 листопада 2006 року, виданого Управлінням житлово - комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради та зареєстрованого в Реєстрі прав власності на об`єкти нерухомого майна за реєстраційним номером 16824765, та записано в реєстраційну книгу за № 125-16950, та є власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності для задоволення вимог АТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі Договору про надання споживчого кредиту №0 від 05.06.2008 року, в сумі 64986,33 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08.07.2015 року становить 1 410 228,18 грн., з яких: заборгованість по кредиту 35 582, 78 доларів США, що еквівалентно 772,159.92 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 21,177.09 дол. США, що еквівалентно 459,550.94 грн.; а також заборгованість по пені в розмірі 178 517, 32 грн., з яких: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту 21,605.33 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 156, 911.99 грн..

Встановити спосіб реалізації нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, а саме шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог ЗУ «Про іпотеку», та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна здійсненої суб`єктом оціночної діяльності проведеної відповідно до законодавства, та стягнення судових витрат.

Так, 24 липня 2015 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивачем ставились вимоги про ухвалення судом рішення про солідарне стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05.06.2008 року у розмірі 64 986,33 дол. США, що за курсом НБУ станом на 08.07.2015 року становить 1 410 228, 18 грн., з яких: заборгованість по кредиту 35 582,78 дол. США, що еквівалентно 772,159.92 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 21,177.09 дол. США, що еквівалентно 459,550.94 грн., а також заборгованість по пені в розмірі 178 517,32, з яких: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту 21 605,33 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 156 911,99 грн. та стягнення в солідарному порядку судових витрат у вигляді судового збору у сумі 3 654,00 грн..

30 листопада 2015 року, представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог в якій позивач просив ухвалити судом рішення про солідарне стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05.06.2008 року у розмірі 56 759,87 дол. США, з яких: заборгованість по кредиту 35 582,78 дол. США; заборгованість по процентам за користування кредитом 21,177.09 дол. США, а також заборгованість по пені в розмірі 178 517,32, з яких: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту 21 605,33 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 156 911,99 грн. та стягнення в солідарному порядку судових витрат у вигляді судового збору у сумі 3 654,00 грн..

Поряд з цим, 30 листопада 2015 року позивачем подано завяу про уточнення позовних вимог, в якій просили звернутистягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 01 листопада 2006 року, виданого Управлінням житлово - комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради та зареєстрованого в Реєстрі прав власності на об`єкти нерухомого майна за реєстраційним номером 16824765, та записано в реєстраційну книгу за № 125-16950, та є власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності для задоволення вимог АТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі Договору про надання споживчого кредиту №0 від 05.06.2008 року, в сумі 56759,87 дол. США, в тому числі: заборгованість по кредиту 35582,78 дол. США; заборгованість по процентам за користування кредитом 21177,09 дол. США, а також заборгованість по пені в розмірі 178 517,32 дол. США, з яких: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту -21605,33 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом -156911,99 грн..

Встановити спосіб реалізації нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, а саме шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог ЗУ «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна здійсненої суб`єктом оціночної діяльності проведеної відповідно до законодавства та стягнення судових витрат.

Згідно ували суду від 13 грудня 2016 року призначено у справі судово економічну експертизу.

16 березня 2017 року провадження у справі поновлено, призначено справу до судового розгляду.

Згідно ухвали суду від 27 березня 2017 року витребувано додаткові документи за клопотанням судового експерта Полтавського відділення Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокарісуа Шейко О.М. для проведення призначеної у справі ухвалою суду від 13.12.2016 року судово економічної експертизи.

31 серпня 2017 року ухвалою суду поновлено провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

17 січня 2018 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просили стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05.06.2008 року у сумі 71 759,02 доларів США, а також пеню в сумі 286 780,48 грн..

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності від 01.11.2006 року, виданого Управлінням житлово комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради та зареєстрованого в Реєстрі прав власності на об`єкти нерухомого майна за реєстраційним номером 16824765, та записано в реєстраційну книгу за № 1225-16950, для задоволення вимог АТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05.06.2008 року, в сумі 71 759,02 дол. США та 286 780,48 грн., шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», за оцінкою, здійсненою суб`єктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» сплачений судовий збір в сумі 34 659, 36 грн., по 11 553,12 грн. з кожного.

Згідно ухвали суду від 13 лютого 2018 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження зі стадії судового розгляду справи, у відповідності до вимог ЦПК України, який набрав чинність 15 грудня 2017 року.

12 січня 2018 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просили стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05.06.2008 року у сумі 71 759,02 доларів США, а також пеню в сумі 286 780,48 грн..

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності від 01.11.2006 року, виданого Управлінням житлово комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради та зареєстрованого в Реєстрі прав власності на об`єкти нерухомого майна за реєстраційним номером 16824765, та записано в реєстраційну книгу за № 1225-16950, для задоволення вимог АТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05.06.2008 року, в сумі 71 759,02 дол. США та 286 780,48 грн., шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», за оцінкою, здійсненою суб`єктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» сплачений судовий збір в сумі 34 659, 36 грн., по 11 553,12 грн. з кожного.

Згідно постанови Апеляційного суду Полтавської області від 02 травня 2018 року ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2018 року скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2018 року прийнято справу до розгляду відкрито загальне позовне провадження, призначено справу до підготовчого провадження.

23 серпня 2018 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просили стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рахунок № 0113, код в ЄДР 09807750, МФО 351005, заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05.06.2008 року в сумі 75 442,10 доларів США (сімдесят п`ять тисяч чотириста сорок два долара США 10 цент), а також пеню в сумі 362 398,71 грн. (триста шістдесят дві тисячі триста дев`яносто вісім грн.. 71 коп.).

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 01 листопада 2006 року, виданого Управлінням житлово - комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради та зареєстрованого в Реєстрі прав власності на об`єкти нерухомого майна за реєстраційним номером 16824765, та записано в реєстраційну книгу за № 125-16950, для задоволення вимог АТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі Договору про надання споживчого кредиту №0 від 05.06.2008 року, в сумі 75 442,10 доларів США та 362 398,71 грн., шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», за оцінкою, здійсненою суб`єктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рахунок № 0113, код в ЄДР 09807750, МФО 351005, сплачений судовий збір в сумі 36 379,82 грн., по 12 126 грн. 61 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1 762,00 грн..

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 1600,00 грн., по 533,33 грн. з кожного.

В ході підготовчого провадження стороною відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подано відзив, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В свою чергу стороною позивачів 09 жовтня2018 року подано відповідь на відзив відповідачів, в якому вказували про безпідставність тверджень зазначених останніми у відзиві, та наполягали на задоволенні позовних вимог.

Поряд з цим, 23 жовтня 2018 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Ярошенко С.М. подано відзив на збільшені позовні вимоги задоволенні, в яких остання прохала відмовити.

24 жовтня 2018 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Ярошенко С.М. подано заперечення на відповідь на відзив.

Згідно ухвали суду від 29 жовтня 2018 року продовжено строки підготовчого провадження, у відповідності до ст. 189 ЦПК України.

Зобов`язано ПАТ «УкрСиббанк» надати суду для огляду оригінали всіх письмових доказів, що раніше подавались у вигляді копій, а саме: кредитного договору № 0 від 05.06.2008 року з усіма додатками до них, що невід`ємними частинами додаткових угод.

Ухвалою суду від 18 грудня 2018 року в задоовленнні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ярошенко С.М. про залишення позовних вимог без розгляду у справі - відмовлено за безпідставністю та необгрунтвоаністю.

18 грудня 2019 року закрито підготовче провдаженння, призначено справу до судового розгляду у відповідності до ухвали суду.

21 травня 2019 року на адресу судового експерта Полтавського відділення Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. засл. пров. Бокаріуса Шейко О.М. направлено додатові запитання у відповідності до вимог ст. 239 ЦПК України.

16 вересня 2019 року судових експертом направлено відповіді на питанння поставлені у листі суду від 21.05.2019 року.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» Тіторенка І.А., збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні .

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ярошенко С.М. збільшені позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на безпідставність позовних вимог.

В судове засіданні відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явились, але надали на адресу суду заяви, в яких прохали проводити судовий розгляд справи у їх відсутність, при цьому, вказували, що позовні вимоги не визнають у повному обсязі, прохали відмовити в задоволенні позовних вимог в зв`язку з їх безпідставністю.

Суд вислухавши пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає позов ПАТ «УкрСиббанк» таким, що підлягає до задоволення, за наступних обставин.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

05.06.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (у зв`язку зі зміною найменування юридичної особи згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») (далі - Банк) та ОСОБА_1 , було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі Договір).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.4, 4.2 Договору Банк надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті на загальну суму 38 900 дол. США, що еквівалентом за курсом НБУ на дату укладення договору 188 742,80 грн., надання кредиту здійснюється терміном до 04.06.2018 року, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути отримати кредит, сплатити відсотки за користування кредитом і виконати свої зобов`язання згідно з Договором у повному обсязі.

Згідно з п.1.3.1 Договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 15,00 відсотків річних за час фактичного користування кредитом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України банк чи інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Принцип повернення, строковості, та оплатності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Договором від 05.06.2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Відповідно до умов Договору поруки, ОСОБА_2 зобов`язується відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з Договору. Відповідальність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є солідарною.

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК в разі солідарного обов`язку відповідачів кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх відповідачів разом, так і віл будь-кого з них окремо. При цьому, згідно абз. 2 ч. 2 тієї ж статті ЦК - солідарні відповідачі залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов`язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, як і боржник, зокрема відповідає за сплату основного боргу і процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки, якщо інше не встановлено Договором поруки.

Частиною 1 статті 638 ЦК визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умовами про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Відповідно до п. 7.1 Кредитного договору, за порушення відповідачем ОСОБА_1 термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених Кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісії, Банк має право вимагати від ОСОБА_1 додатково сплати позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу. Пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним Договором, 05.06.2008 року між Банком та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 укладено Договір іпотеки.

Згідно п. 1.1. Іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: 2 (двох) кімнатна квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 48,8 кв. м.

Предмет іпотеки є власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на право власності від 01 листопада 2006 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської Ради, та зареєстровано в Реєстрі прав власності на об`єкти нерухомого майна за реєстраційним номером 16824765, та записано в реєстрову книгу за № 125-16950.

Ринкова вартість предмета іпотеки згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності становить 262 000,00 грн..

Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Статтею 25 ч. 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур.

Відповідно до положення статті 1050 ЦК, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Як вбачається з м матеріалів даної справи, відповідно до трьох меморіальних ордерів у червні 2008 року було зараховано на належні ОСОБА_1 поточні рахунки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 трьох траншів:

-05.06.2008 р. 19 235,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-09.06.2008 р. 2 000,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-24.06.2008 р. 18 565,00 дол. США за меморіальним ордером № .

Таким чином, загальна сума отриманих ОСОБА_1 у червні 2008 року траншів дорівнює ліміту кредитної лінії в сумі 38 900 дол. США.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, а також відповідно до Виписки за кредитним договором, ОСОБА_1 у червні 2008 року здійснювалися погашення заборгованості:

-13.06.2008 р. 900,00 дол. США;

-24.06.2008 р. 18 565,00 дол. США;

-04.07.2008 р. 324,17 дол. США,

що в загальній сумі складає - 19 789,17 дол. США.

З огляду на викладене, часткове повернення отриманих кредитних коштів дозволило ОСОБА_1 в подальшому отримувати транші в межах повернутих сум згідно з абз. 3 п. 1.1. Кредитного договору, що в свою чергу спростовує твердження відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Ярошенко С.М. про здійснення з боку Банку недобросовісної кредитної політики щодо ОСОБА_1 , з приводу того, що йому, на їх думку, не було надано кредитних коштів в розмірі ліміту кредитної лінії, визначеному пунктом 1.1. Кредитного договору, що не відповідає дійсності.

Твердження відповідачів про те, що 30.01.2009 р. між ОСОБА_1 та позивачем укладено дві додаткові угоди до Кредитного договору - №2 та № 3, якими змінено кінцевий термін повернення кредиту та змінено номер кредитного договору з 0 на 1, а 25.03.2009 р. укладено додаткові угоди до кредитного договору № 1, 4, якими змінено номер договору з 1 на 2, суд визнає неспроможними за наступних обставин.

Як встановлено в ході судового розгляду даної справи, відповідачами цілеспрямовано замовчується та обставина, що укладення 30.01.2009 р. та 25.03.2009 р. вказаних додаткових угод між сторонами Кредитного договору було зумовлено виникненням фінансових труднощів у ОСОБА_1 , в зв`язку з чим Банк пішов йому на зустріч й двічі провів реструктуризацію заборгованості.

При цьому, відповідачами в своїх запереченнях зазначається, що строки повернення траншів позивачем (Банком) ОСОБА_1 не надавалися, що не відповідає дійсним обставинам справи, на підставі наступного.

Відповідно до умов кредитного договору (п. 1.1.) ОСОБА_1 вправі отримати кредитні кошти у вигляді одного або декількох траншів в межах ліміту кредитної лінії та кінцевого строку, встановленого договором; в разі повернення кредитних коштів, позичальник має право отримати нові транші в межах встановленого ліміту.

Отже, з вищезазначеного слідує, що умовами кредитного договору не передбачені кінцеві строки кожного з отриманих ОСОБА_1 траншів, а надано йому можливість користуватися отриманими кредитними коштами або в межах загального строку кредитного договору, або з поверненням кожного траншу у строки, визначені ОСОБА_1 самостійно в межах загального строку кредитування, з можливістю при виникненні необхідності отримати нові транші в межах повернутих сум.

Зазначене підтверджується копіями заяв ОСОБА_1 на отримання траншів, що містяться в матеріалах справи, відповідно до змісту яких, він, керуючись умовами Кредитного договору, строк повернення кожного траншу не визначає.

Дані фактичні обставини були підтверджені представниками позивача в ході судового розгляду даної справи.

Таким чином, твердження відповідачів про те, що ОСОБА_1 . Банком не надавались відомості про строки повернення кожного з траншів, суперечать умовам Кредитного договору.

В свою чергу, твердження відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Ярошенко С.М. про те, що ОСОБА_1 30.01.2009 р. та 25.03.2009 р. під час підписання додаткових угод до кредитного договору не було надано додатків до них «Графіків платежів; визначення сукупної вартості кредиту» - спростовуються наступним.

Істотні умови, які має містити кредитний договір, встановлені статтею 1054 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», це сума кредиту, строк, права та обов`язки сторін, умова про можливість дострокового погашення кредиту та ін..

З огляду на викладене, вказаний Кредитний договір містить всі істотні умови, передбачені чинним законодавством України.

Разом з цим, визначення сукупної вартості кредиту, яка, відповідно до розділу 3 Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 р., складається з реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, істотною умовою кредитного договору не є, оскільки за виключенням, даним у вказаній Постанові НБУ, до складу сукупної вартості кредиту включаються платежі позичальника третім особам нотаріусу, оцінщику предмета іпотеки, страховику, тощо за договорами, укладеними між ОСОБА_1 та цими третіми особами, та в яких АТ «УкрСиббанк» стороною не є.

Вказані фактичні обставини були підтверджені твердженнями представників позивача в судових засіданнях, які суд вважає обґрунтованим та приймає їх до уваги.

Таким чином, наявність або відсутність у ОСОБА_1 додатків до додаткових угод, укладених між ним та позивачем 30.01.2009 р. й 25.03.2009 р., якими визначається сукупна вартість кредиту, доказової сили у судовому спорі про стягнення кредитної заборгованості не має та позовних вимог Позивача не спростовує.

Крім того, стороною співвідповідача ОСОБА_1 в ході судового розгляду справи зазначалося, що Банком надано суду в якості доказу отримання ОСОБА_1 09.06.2008 р. траншу в сумі 2 000 дол. США, меморіальний ордер № НОМЕР_3 , який є неналежним доказом, оскільки згідно з ним вказані кошти зараховано не на поточний рахунок № НОМЕР_4 , зазначений в п. 1.5 Кредитного договору, а на рахунок № НОМЕР_2 .

Суд не може прийняти до уваги дані твердження сторони співвідповідача до уваги, з огляду на наступне.

Так, згідно з графою «Призначення платежу» меморіального ордеру № від 09.06.2008 р. кошти в сумі 2 000,00 дол. США є наданням кредиту згідно угоди 0 від 05.06.2008 р.; одержувачем є ОСОБА_1 .

Відповідно до Виписки про рух коштів за поточним рахунком НОМЕР_2 , належним ОСОБА_1 , а також копії договору про відкриття цього рахунку за № 111936 від 10.02.2006 р. з додатками, які підтверджують приналежність вказаного поточного рахунку саме ОСОБА_1 та використання ним отриманих 09.06.2008 р. кредитних коштів в сумі 2 000,00 дол. США безпосередньо за Кредитним договором №0 від 05.06.2008 р., а тому твердження представника ОСОБА_1 про отримання ним даної суми коштів, але за іншим кредитним договором - є неспроможними.

Дані обставини підтверджуються і копією касового документа Заяви на видачу готівки № 18 від 09.06.2008 р. з власноручним підписом ОСОБА_1 про отримання ним 2 000,00 дол. США з рахунку № НОМЕР_2 , що вказує про волевиявлення відповідача ОСОБА_1 на отримання даного траншу саме з цього рахунку та про фактичне отримання його останнім.

Разом з цим, представником співвідповідача ОСОБА_1 адвокатом Ярошенко С.М. під час судового розгляду заперечувалася сума заборгованості, що має сплатити ОСОБА_1 позивачу відповідно до розрахунків заборгованості, доданих до позовної заяви та до заяв про збільшення позовних вимог, оскільки ним сплачено, на їх думку, 114 139,68 дол. США з отриманих 95 100 дол. США, і, крім того, у розрахунку заборгованості, наданому суду Банком, станом на 27.04.2009 р. залишок заборгованості становить «0», а тому ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором сплачено повністю, а позовні вимоги Банку є безпідставними.

Дані твердження заперечувалися представниками позивача та є неспроможними за наступних обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви та до заяв про збільшення позовних вимог, складається з наступних складових.

По-перше, довідки-розрахунку за період 05.06.2008 р. до дати першої реструктуризації, проведеної у зв`язку зі зверненням ОСОБА_1 до Банку, а саме до 30.01.2009 р..

В свою чергу, даний розрахунок має дві складові:

-Розрахунок заборгованості за основним боргом (тілом) кредиту у вказаний період та

-Розрахунок заборгованості за процентами у цей же період.

Відповідно до наданих позивачем суду копій меморіальних ордерів, Виписок по Кредитному договору, по поточним рахункам ОСОБА_1 та касових документів, згідно з якими ОСОБА_1 фактично отримував кошти за Кредитним договором, з 05.06.2008 р. до 30.01.2009 р. позивачем було 10-ма траншами надано, а ОСОБА_1 отримано:

-05.06.2008 р. 19 235,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-09.06.2008 р. 2 000,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-24.06.2008 р. 18 565,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-04.07.2008 р. 5 500,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-05.08.2008 р. 12 000,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-18.08.2008 р. 5 500,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-26.08.2008 р. 25 000,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-28.08.2008 р. 5 000,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-10.09.2008 р. 1 700,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-18.09.2008 р. 600,00 дол. США за меморіальним ордером № .

Таким чином, судом встановлено, що загальна сума кредитних коштів, отриманих ОСОБА_1 у червні-вересні 2008 р. складає 95 100 дол. США.

Відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості за основним боргом за період з дня укладення Кредитного договору до дня проведення першої реструктуризації (30.01.2009 р.) ОСОБА_1 здійснено такі погашення за «тілом» кредиту:

-13.06.2998 р. 900,00 дол. США;

-24.06.2008 р. 18 565,00 дол. США;

-04.07.2008 р. 324,17 дол. США;

-14.07.2008 р. 3 520,00 дол. США;

-06.08.2008 р. 324,17 дол. США;

-12.08.2008 р. 4 000,00 дол. США;

-20.08.2008 р. 29 600,00 дол. США;

-09.09.2008 р. 327,87 дол. США;

-11.11.2008 р. 264,48 дол. США.

Усього ОСОБА_1 сплачено основного боргу «тіла» кредиту за вказаний період 57 825,69 дол. США.

Різниця між отриманими ОСОБА_1 коштами та сплаченими станом на 30.01.2009 р. складала 37 274,31 дол. США (останній рядок колонки «Загальний залишок заборгованості» розрахунку основного боргу до проведення першої реструктуризації).

За вказаний період ОСОБА_1 сплачено процентів за користування кредитними коштами в сумі 2 248,00 дол. США (останній рядок розрахунку заборгованості за процентами за період до проведення першої реструктуризації).

По-друге, другої частини розрахунку заборгованості, яка також складається з двох частин з розрахунку боргу за «тілом» кредиту та по процентах за період з 30.01.2009 р. до 25.03.2009 р., що є датою проведення другої реструктуризації заборгованості за кредитним договором.

Розрахунок заборгованості за «тілом» містить інформацію про те, що загальна сума боргу ОСОБА_1 перед Банком станом на 30.01.2009 р. складає 37 274,31 дол. США, що є залишком його заборгованості до проведення реструктуризації (перший рядок останньої колонки).

За період з 30.01.2009 р. до 25.03.2009 р., ОСОБА_1 було здійснено 20.03.2009 р. лише один платіж за «тілом» кредиту в сумі 26,38 дол. США (останній рядок шостої колонки розрахунку заборгованості за кредитом за цей період).

Загальний залишок заборгованості склав 37 247,93 дол. США.

При цьому, дана Довідка-розрахунок заборгованості закінчується графою «Усього заборгованість за кредитом 0,00», на чому акцентували увагу і сторона ОСОБА_1 ..

Щодо даного запису представниками позивача в ході судового розгляду справи було зазначено, що такий запис пояснюється особливістю обліку банківських операцій з проведення реструктуризації шляхом видачі нового кредиту у розмірі залишку заборгованості, а саме 37 247,93 дол. США, та погашення ним діючої заборгованості, тож, у розрахунку борг 25.03.2009 р. «обнулено», але обов`язок ОСОБА_1 по сплаті заборгованості у вказаній сумі залишився надалі згідно з умовами умов Кредитного договору.

По-третє, розрахунок стосується періоду з дати другої реструктуризації, що відбулася 25.03.2009 р., до даного часу.

Відповідно до розрахунку по «тілу» кредиту станом на 25.03.2009 р. за кредитним договором існує заборгованість в сумі 37 247,93 дол. США.

Згідно з колонками 4, 5 даного розрахунку ОСОБА_1 за весь час з 25.03.2009 р. здійснено платежі з повернення «тіла» кредиту:

-05.05.2009 р. 34,39 дол. США;

-08.05.2009 р. 0,02 дол. США;

-10.12.2009 р. 206,61 дол. США;

-11.02.2010 р. 71,88 дол. США;

-16.03.2010 р. 37,43 дол. США;

-29.03.2010 р. 38,20 дол. США;

-16.04.2010 р. 499,99 дол. США;

-27.04.2010 р. 41,04 дол. США;

-27.05.2010 р. 46,01 дол. США;

-20.08.2010 р. 29,63 дол. США;

-22.09.2010 р. 95,76 дол. США;

-24.01.2011 р. 187,52 дол. США;

-17.06.2011 р. 225,90 дол. США;

-23.08.2011 р. 0,98 дол. США;

-23.09.2011 р. 149,79 дол. США.

Судом встановлено, що після 23 вересня 2011 року ОСОБА_1 платежів на повернення основного боргу не здійснював.

При цьому загальна сума сплаченої ОСОБА_1 заборгованості за «тілом» кредиту у період з 25.03.2009 року до даного часу складає 35 582,78 дол. США (37247,93 1 665,15 дол. США).

Згідно з розрахунком заборгованості за процентами у період з 25.03.2009 р. до даного часу ОСОБА_1 сплачено 14 272,00 дол. США (останній рядок 9 колонки Довідки-рахунку заборгованості по процентах за користування кредитом); останній платіж по процентах ОСОБА_1 здійснено 06.06.2012 року.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що числові значення сум заборгованості, вказаних у Довідці-розрахунку, доданій позивачем до позовної заяви та до заяв про збільшення позовних вимог й перелічених вище, повністю відповідають числовим виразам - Виписки по кредитному договору та по поточних рахунках, належних ОСОБА_1 , меморіальних ордерів, згідно з якими відбувалася видача траншів, касових документів, відповідно до яких ОСОБА_1 отримував кредитні кошти, та касових документів, згідно з якими ним здійснювалося погашення заборгованості.

З урахуванням викладеного, твердження відповідачів та представника ОСОБА_1 адвоката Ярошенко С.М. про відсутність заборгованості останнього за даним Кредитним договором та про безпідставність позовних вимог АТ «УкрСиббанк» до відповідачів повністю спростовуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи.

Розділом 4 Кредитного договору «Відповідальність сторін» передбачено, що в разі виникнення грошових зобов`язань позичальником, на суми простроченої заборгованості нараховується пеня; пунктом 4.1 Договору сторони досягли згоди про розмір та порядок нарахування пені, що в свою чергу спростовує твердження сторони відповідача про те, що Кредитним договором право позивача на нарахування пені за порушення виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань не передбачено, як такі, що не відповідають матеріалам справи.

Разом з цим, частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Дана норма не передбачає обов`язку позикодавця направлення кредитору будь-яких вимог до пред`явлення позову до суду.

Таким чином, твердження сторони відповідачів про те, що позивач не дотримався перед зверненням з позовом до суду порядку для дострокового стягнення всієї суми заборгованості, передбаченої п. 6.1.2 Кредитного договору.

Крім того, судом встановлено, що 17.09.2012 року між АТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Агенцією з комплексного захисту бізнесу «Дельта-М» укладено договір № 1 про надання послуг, відповідно до якого Банк передав даній юридичній особі право на супровід заходів з примусового стягнення заборгованості з боржників за кредитними договорами згідно з додатками до цього договору.

Станом на дату надіслання вимог відповідачам, а саме 20.05.2013 року, супровід процедури примусового стягнення заборгованості у даному судовому провадженні здійснювався ТОВ «Агенція з комплексного захисту бізнесу «Дельта-М»».

Таким чином, твердження відповідачів про відсутність права співробітників ТОВ «Агенція з комплексного захисту бізнесу «Дельта-М»», які представляли інтереси АТ «УкрСиббанк» у даному позовному провадженні на підставі вказаного договору та довіреності позивача, спростовується викладеним та письмовим доказом договором від 17.09.2012 року, який вказує про те, що порядок дострокового стягнення заборгованості, передбачений п. 6.1.2 Кредитного договору, Позивачем дотримано.

В ході судового розгляду ОСОБА_1 та його представником наполегливо стверджувалося про те, що відповідно до проведеної в межах даної цивільної справи судової економічної експертизи, за висновком якої експертом досліджено Виписки за Кредитним договором, надані позивачем, та зроблено висновок про те, що 23.03.2009 року відбулося погашення заборгованості в сумі 37 247,93 дол. США за рахунок переплати, а тому ОСОБА_1 за кредитним договором свої зобов`язання виконав.

В свою чергу представники позивача заперечували проти таких висновків та пояснень сторони відповідача, в зв`язку з їх безпідставністю.

З даними твердженнями ОСОБА_1 та ОСОБА_4 суд не може погодитися за наступних обставин.

Так, відповідно до п. 1.16 Постанови НБУ від 27 грудня 2007 року № 481 «Про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України» Банк має відображати в бухгалтерському обліку суттєві зміни умов за фінансовим інструментом або його частиною таким чином: банк відображає в бухгалтерському обліку як погашення первісного фінансового інструменту так і нового фінансового інструменту.

Відповідно до Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 30.12.1998 р. № 566 (зі змінами), банки самостійно визначають свою облікову політику, обирають систему та підсистеми бухгалтерського обліку, виходячи з потреб управління банком, розробляють систему і форми управління обліку, внутрішньої звітності та контролю операцій.

Згідно з Обліковою політикою АТ «УкрСиббанк» на 2009 рік, котра складається кожного року, аналітичні рахунки для обліку кожної окремої кредитної операції не відкриваються. Аналітичний облік ведеться за кожним окремим договором (траншем) у модулі CML AБC SAP for banking.

Для оптимізації операційних процедур по бухгалтерському обліку кредитних операцій Банк використовує транзитний рахунок 3739, рахунки кредиторської (2909,3648) та дебіторської заборгованості (2809,3548) з подальшим відображенням основного боргу, процентів, комісій за відповідними рахунками з обліку кредитних операцій.

З метою дотримання вимог щодо обліку та звітності НБУ, забезпечення аналізу кредитів та кредитних операцій, що містять реструктуризовану кредитну заборгованість банк і позичальник укладають додаткову угоду до кредитного договору з встановленням нового графіку погашення основного боргу та/або процентів. В разі необхідності відкриття нового траншу в додатковій угоді зазначається новий номер кредитного договору. При цьому прострочена та строкова заборгованості за основним боргом реструктуризованого кредиту переносяться на новий транш.

Заборгованість за новим траншем завжди дорівнює заборгованості за реструктуризованим кредитом.

Таким чином, реструктуризація проводиться шляхом надання позичальнику нового кредиту у сумі залишку заборгованості за кредитом, що реструктуризується або шляхом перенесення його на новий транш. Саме даною сумою проводиться погашення заборгованості за діючим кредитом, а заборгованість за виданим траншем залишається діючою до погашення позичальником.

Так, судом встановлено, що 30.01.2009 року для проведення операції з реструктуризації заборгованості по кредитному договору № 0 був виданий новий транш за договором в обліковій системі банку № 1 (згідно з додатковою угодою до договору №3).

Цим траншем було погашено заборгованість за договором, який в обліку значиться як № 0.

Заборгованість за наданим траншем за договором, який в обліку значиться як № НОМЕР_5 , залишилася до погашення ОСОБА_1 ..

В обліку при цьому було проведено банківські проводки:

Дебет рахунку наданого кредиту № 2203 на суму 37,274.34 дол. США

Кредит балансового рахунку № 3739.

Аналогічно за описаним алгоритмом дій проведено реструктуризацію 25.03.2009 року був відкритий новий рахунок 2 та проведені внутрішньобанківські операції по відображенню в обліку реструктуризованої заборгованості на суму 37,247.93 дол. США згідно з Додатковою угодою № 4 до Кредитного договору № 1 від 25.03.2009 року (в Додатковій угоді № 3 вказані всі три номери для їх ідентифікації), тобто надано новий транш, яким було погашено заборгованість за попереднім траншем, а надані у кредит ОСОБА_1 кошти 25.03.2009 року залишилися до погашення відповідно до графіку погашення кредиту.

Тож, на підставі вказаного чітко вбачається, що грошові кошти на погашення заборгованості по «тілу» кредиту в сумі 37,274.31 дол. США 30.01.2009 року та в сумі 37,247.93 дол. США 25.03.2009 року від позичальника ОСОБА_1 на рахунки банку не надходили.

При цьому, ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_4 не було спростовано дані твердження сторони Позивача, суду не надано письмових доказів на підтвердження здійснення ОСОБА_1 , на їх думку, погашення заборгованості 25.03.2009 року.

Існування заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором після 25.03.2009 року підтверджується також касовими документами - Заявами на переказ готівки, згідно з якими ОСОБА_1 здійснював платежі на виконання своїх зобов`язань за кредитним договором в 2010-2011 роках, Випискою за кредитним договором, розрахунками, доданими позивачем до позовної заяви та до заяв про збільшення позовних вимог.

В свою чергу, сторона відповідача ОСОБА_1 в ході судового розгляду наголошувала та стверджувала про те, що позивачем за весь час розгляду справи надано суду копії лише трьох заяв ОСОБА_1 на отримання траншів з десяти, що спростовує - позовні вимоги про надання ОСОБА_1 кредитних коштів та відповідно наявність у останнього кредитної заборгованості.

Дані твердження сторони відповідача спростовуються наданими суду копіями косових документів з його власноручним підписом про отримання у касі банку:

-05.06.2008 р. 19 235,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-09.06.2008 р. 2 000,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-24.06.2008 р. 18 565,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-04.07.2008 р. 5 500,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-05.08.2008 р. 12 000,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-18.08.2008 р. 5 500,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-26.08.2008 р. 25 000,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-28.08.2008 р. 5 000,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-10.09.2008 р. 1 700,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-18.09.2008 р. 600,00 дол. США за меморіальним ордером № .

Тож, отримання ОСОБА_1 грошових коштів в загальній сумі 95 100 дол. США протягом 2008 року повністю підтверджено первісними касовими документами Заявами на видачу готівки, а тому окремі заяви ОСОБА_1 про намір отримати транші виключного доказового значення щодо фактичного отримання ним кредитних коштів, за умови наявності оригіналів інших касових документів, не мають.

Крім того, представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Ярошенко С.М. особистий підпис останнього на вказаних Заявах на видачу готівки в ході судового розгляду справи не заперечувався, що вказує про те, що фактичне отримання ним кредитних коштів у вказаній сумі не спростовано останніми у спосіб встановлений законом.

Висновок представника ОСОБА_1 про те, що Позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження існування заборгованості за кредитним договором, спростовується копіями первісних документів меморіальних ордерів в кількості 10 шт., відповідно до яких на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_4 , відповідно до п. 1.5 Кредитного договору, було зараховано 95 100 дол. США.

Відповідно до п. 4.7 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого 18.06.2003 року Постановою Правління НБУ № 254, саме меморіальний ордер є документом, який підтверджує проведення внутрішньобанківської операції; оформляється він згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного Банку України і внутрішніх процедур банку.

Про невідповідність вимогам чинного законодавства або про обставини фіктивності чи фальшивості вказаних меморіальних ордерів стороною ОСОБА_1 та інших відповідачів суду зазначено не було, що вказує про належність та допустимість даних доказів сторони Позивача.

Разом з цим представником ОСОБА_1 адвокатом Ярошенко С.М. вказувалося про те, що кошти в сумі 2 000,00 дол. США за меморіальним ордером від 09.06.2008 р. за № НОМЕР_3 були перераховані на інший рахунок, що не має відношення до даного Кредитного договору, спростовуються матеріалами справи, оскільки вказаний банківський рахунок відноситься саме до спірного Кредитного договору.

При цьому належних і допустимих доказів на спростування тверджень представників позивачів з боку сторони ОСОБА_1 суду взагалі надано не було, що вказує про їх неспроможність.

Більше того, твердження адвоката Ярошенко С.М. про те, що дані кошти були видані ОСОБА_1 по іншому Кредитному договору, як постійному клієнту Банку, також не були підтверджені перед судом належними і допустимими доказами, а саме надання таких угод, де було б зазначено саме даний номер рахунку, що в свою чергу б надавало суду підстави для спростування тверджень представників Позивача. В зв`язку з цим, суд не може прийняти дані твердження представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 до уваги.

В свою чергу, відповідно до п. 5.6 вищевказаної Постанови Правління НБУ № 254 від 18.06.2003 р., саме Виписки є підтвердженням виконаних банком за день операцій.

В пункті 7.2. Кредитного договору закріплено, що в разі виникнення спору між ними, пріоритетне значення для доказування невиконання позичальником зобов`язань є саме Виписки про стан його рахунків.

Тому Виписки по Кредитному договору та поточних рахунках, належних ОСОБА_1 , що містяться в матеріалах справи, також підтверджують факт отримання останнім кредитних коштів та наявність зобов`язань останнього по виконанню даного Кредитного договору, що в котре спростовує твердження відповідачів, про недоведеність даних обставин стороною Позивача.

Первинні касові документи Заяви про видачу готівки на загальну суму 95 100 дол. США, копії яких містяться в матеріалах справи, саме підтверджують фактичне отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за Кредитним договором у вигляді десяти траншів.

Разом з цим, Заяви на переказ готівки у кількості 37 шт., копії яких надано представником позивача та містяться в матеріалах справи, свідчать про виконання ОСОБА_1 впродовж декількох років зобов`язань за даним Кредитним договором.

Розрахунки заборгованості, надані позивачем до позову та заяв про збільшення позовних вимог, містять всі платежі ОСОБА_1 , числові значення яких відповідають таким же значенням Виписок за кредитним та поточними рахунками ОСОБА_1 й касовим документам, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, суд приходить до переконливого висновку про те, що докази, які містяться в матеріалах справи, є належними та достатніми на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 десяти траншів у загальній сумі 95 100 дол. США, здійснення ним платежів на виконання зобов`язань за кредитним договором та існування залишку непогашеної заборгованості, що стягується.

Разом з цим, вимоги відповідачів про застосування судом наслідків порушення позивачем строків позовної давності з огляду на строки платежів, зазначених в графіку погашення заборгованості, не підлягають до задоволення в зв`язку з їх безпідставністю, виходячи з наступного.

Так, будь-який графік погашення кредиту є наміром сторін виконувати зобов`язання за Кредитним договором відповідними сумами та у відповідні дати.

В той же час Кредитним договором - пунктом 3.2.2, та додатковою угодою № 3 від 30.01.2009 року п. 2.3, передбачено право позичальника на дострокове погашення кредиту.

Тож, встановлення обставини порушення чи не порушення строку позовної давності за позовом про стягнення заборгованості на підставі графіку погашення, який є наміром сторін, а не фактичним виконанням зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, які він має право виконувати й достроково.

Згідно з розрахунком заборгованості, який надано позивачем до позовної заяви та до заяв про збільшення позовних вимог, останній платіж по «тілу» кредиту ОСОБА_1 фактично здійснено 23.09.2011 року в сумі 149,79 дол. США та на погашення процентів 06.06.2012 року в сумі 1 000,00 дол. США.

Крім того, відповідно до п 1.2 Додаткової угоди № 2 між сторонами було погоджено зміну кінцевого терміну повернення кредиту за Договором, а саме позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 10.06.2028 року, якщо тільки не буде застосований інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору, що вказує про те, що твердження сторони відповідача щодо застосування строків позовної давності до строків платежів, зазначених у графіку погашення платежів є неспроможними за своїм змістом.

В свою чергу дані умови Додаткової угоди № 2 є дійсними на даний час, оскільки їх недійсність не встановлена законом чи рішенням суду, що також спростовує вищевказані твердження сторони відповідача.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_1 посилався на п.п. 59,60 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 р., в яких йдеться про вирахування строку позовної давності за зобов`язанням, що має виконуватися частинами, не пояснюючи при цьому, яким чином вказані роз`яснення Великої Палати ВС впливають на спірні правовідносини, в чому саме виражається вказане у правовій позиції порушення строків позовної давності в розрізі фактичних обставин встановлених у даній справі та якими доказами підтверджується вказане порушення, допущене Позивачем.

Дані твердження суд сприймає критично, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п. 59 вищевказаної постанови, встановлено, «оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за виконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну винесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема прострочення виконання) відповідачем обов`язку з винесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу».

«60. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів».

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з розрахунком заборгованості, наданим Позивачем, та Виписками по Кредитному договору, прострочення виконання зобов`язань допускалося ОСОБА_1 під час дії Кредитного договору неодноразово, але терміни таких прострочень були незначними, не більше декількох місяців, після чого прострочені платежі останнім погашалися.

Дані обставини фактично були визнані як ОСОБА_1 так і його представником в ході судового розгляду справи та не були спростовані належними і допустимими доказами в порядку визначеному законом.

Усталене прострочення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором виникло, починаючи з жовтня 2011 року, а сааме 23.09.2011 року останнім сплачено 197,63 дол. США, з яких 149,79 дол. США зараховано на погашення «тіла» кредиту та 47,84 дол. США, в свою чергу, - на погашення процентів.

Останній платіж в сумі 1000 дол. США, які було враховано в погашення процентів за користування кредитом, здійснено ОСОБА_1 06.06.2012 року, тож, строк позовної давності цим платежем було перервано.

З даним позовом Позивач звернувся у липні 2013 року, а провадження у даній справі було відкрито 05.08.2013 року, що вказує про те, що АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду майже через рік після порушення ОСОБА_1 зобов`язання по сплаті чергового платежу за кредитним договором, а тому посилання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ярошенко С.М. на пункти 59, 60 постанови Великої Палати ВС у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 р. вбачається безпідставним та необґрунтованим за своїм змістом.

Отже, позов до відповідачів пред`явлено Позивачем в межах трирічного строку позовної давності, що свідчить про безпідставність вказаних вимог відповідачів про застосування судом строків позовної давності за зобов`язанням, що має виконуватися частинами.

Вказані фактичні обставини були ретельно досліджені та встановлені судом в ході судового розгляду даної справи шляхом надання представниками сторін заяв по суті справи, своїх пояснень чи заперечень, а також витребуванням та приєднанням до матеріалів справи відповідних письмових доказів.

В свою чергу суд визначає, що всі пояснення по позову та заявам про збільшення позовних вимог представників Позивача були документально підтверджені письмовими доказами, які є належними та допустимими за своєю формою та змістом.

Разом з цим, заперечення сторони відповідачів та зокрема ОСОБА_1 проти окремих доказів є документально не підтвердженими, в зв`язку з чим суд, за мотивів вище наведених у даному рішенні, визнає їх необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, в рамках даної справи за клопотанням представника ОСОБА_5 адвоката Ярошенко С.М. було призначено та проведено судову економічну експертизу.

Так, висновком № 85/86 судової економічної експертизи від 31 липня 2017 року встановлено наступне:

По першому питанню: Чи підтверджується документально видача траншів у вигляді грошових коштів відповідно до умов Кредитного договору № 0 від 05.06.2008 р. зарахованих на розрахунковий рахунок № НОМЕР_4 , що зазначений в умовах Кредитного договору № 0 від 5 червня 2008 року. Якщо так, то в якому розмірі та якими первинними документами підтверджується видача траншів?

Згідно п 1.1 Кредитного договору № 0 від 05.06.2008 року кредитні кошти ОСОБА_1 надавалися в розмірі 38 900,00 дол. США. Кредитні кошти надаються на підставі письмової заявки, яка є підставою для видачі банком траншу кредитних коштів.

Згідно з Додатком № 4 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05.06.2008 року складені заяви на видачу траншів на суму 43 300,00 дол. США: заява на видачу траншу від 05.06.2008 р., в сумі 19 235 дол. США в межах ліміту кредитної лінії згідно умов Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05.06.2008 р., заява на видачу траншу від 24.06.2008 р. в сумі 18565 дол. США в межах ліміту кредитної лінії згідно умов Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05.06.2008 р., заява на видачу траншу від 04.07.2008 р. в сумі 5500 дол. США в межах ліміту кредитної лінії згідно умов Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05.06.2008 р. При цьому начальник відділення № 11 АКІБ «УкрСиббанк» Чухлєбова Т.Є. 05.06.2008 р. видає розпорядження на видачу кредиту на суму 38900,00 дол. США. Заяв на видачу готівки складено на суму 95 100 дол. США, у т. ч.: заява на видачу готівки на суму 2000,00 дол. США була складена з іншого поточного рахунку НОМЕР_6 .

По другому питанню: Якщо видача траншів не підтверджується, або підтверджується частково, то який розмір заборгованості (переплати) за кредитним договором № 0 від 05.06.2008 року в тому числі із заборгованості (переплати) по кредитним коштам, по процентам за користування кредитними коштами, пені та комісії за період з 5 червня 2008 року по 8 липня 2015 року?

Заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «УкрСиббанк» згідно Кредитної угоди № 0 від 05.06.2008 р. станом на 30.01.2009 р. становила 36630,81 дол. США.

Згідно Виписки за Кредитним договором з 02.06.2008 р. по 08.02.2016 р. за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05.06.2008 р. по позичальнику ОСОБА_1 30.01.2009 р. вказана заборгованість була погашена за рахунок переплати на підставі документу № 060101352.

Згідно угоди № 1 від 30.01.2009 р. ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 37274,31 дол. США. Угоду № 1 від 30.01.2009 р. (як зазначено у Виписці за Кредитним договором з 02.06.2008 р. по 08.02.2016 р. за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05.06.2008 р. по позичальнику ОСОБА_1 за період з 05.06.2008 р. по 08.02.2016) про видачу кредиту ОСОБА_1 в розмірі 37274,31 дол. США для проведення експертизи не надано. В матеріалах справи містяться: додаткова угода № 2 від 30.01.2009 року про зміну терміну дії договору (до червня 2018 р.) перевод на ануїтет (щомісячний платіж в розмірі 493,22 дол. США), невід`ємну частину договору «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту»; додаткова угода № 3 від 30.01.2009 р. про кредитний ліміт в розмірі 38900,00 дол. США, перевод на аннуїтет (щомісячний платіж в розмірі 493,22 дол. США), про номер кредитного договору № 0 та реєстраційний номер договору в системі обліку Банку - № 1. За даними Виписки за Кредитним договором з 02.06.2008 по 08.02.2016 р. за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 05.06.2008 р. по позичальнику ОСОБА_1 за період з 05.06.2008 р. по 08.02.2016 р. 25.03.2009 р. на підставі документа № погашена заборгованість по кредитному договору № 1 від 30.01.2009 р. в сумі 37247,93 дол. США, шляхом використання коштів переплати згідно документів: № НОМЕР_7 на суму 31,97 дол. США, № НОМЕР_8 на суму 28,02 дол. США, № НОМЕР_9 на суму 37187,94 дол. США.

По третьому питанню: Чи підтверджується документально заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «УкрСиббанк» по пені, процентам за користування кредитними коштами та погашення основної суми боргу перед банком умовами укладеного між вказаними сторонами Кредитного договору та первинними бухгалтерськими та розрахунковими документами, щодо видачі за цим Кредитним договором? Якщо підтверджується, то в якому розмірі та станом на 8 липня 2015 року?

Заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «УкрСиббанк» по пені, процентам за користування кредитними коштами та погашення основної суми боргу перед банком умовам укладеного між вказаними сторонами Кредитного договору та первинними бухгалтерськими та розрахунковими документами, щодо видачі за цим Кредитним договором, документально не підтверджується. За даними Виписками за Кредитним договором з 02.06.2008 по 08.02.2016 р. за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05.06.2008 р. по позичальнику ОСОБА_1 30.01.2009 р. 30 січня 2009 року на підставі документа № проведено погашення (за рахунок переплати) заборгованості згідно кредитної угоди № 0 від 05.06.2008 р. з 111936 ОСОБА_1 на суму 36630,81 дол. США; 25.03.2009 р. на підставі документа № погашена заборгованість по кредитному договору № 1 від 30.01.2009 р. в сумі 37274,31 дол. США шляхом використання коштів переплати згідно документів: № НОМЕР_7 на суму 31,97 дол. США, № НОМЕР_8 на суму 28,02 дол. США, № НОМЕР_9 на суму 37187,94 дол. США.

По четвертому питанню: Яка сума грошових коштів позичальником сплачено банку та якими первинними документами підтверджується, з урахуванням платежів у погашення основної суми за кредитом, процентів за користування кредитними коштами, комісії на користь банку, штрафних санкцій, платежів, пов`язаних з обслуговуванням кредиту та платежів на користь третіх осіб, які сплачені на виконання умов кредитного договору № 0 від 05.06.2008 р. за період з 5 червня 2008 року по 8 липня 2015 року?

З урахуванням платежів у погашення основної суми за кредитом, процентів за користування кредитними коштами, комісії на користь банку, штрафних санкцій, платежів, пов`язаних з обслуговуванням кредиту та платежів на користь третіх осіб, які сплачені на виконання умов кредитного договору № 0 від 05.06.2008 р. за період з 5 червня 2008 року по 8 липня 2015 року ОСОБА_1 було сплачено 112388,70 дол. США.

По п`ятому питанню: Чи підтверджується документально проведення ПАТ «УкрСиббанк» нарахування процентів, комісії, пені та штрафних санкцій за весь період з моменту укладення Кредитного договору № 0 від 05.06.2008 р. станом на 08.07.2015 р.? Якщо так, то якими первинними документами підтверджується?

Встановити чи підтверджується документально проведення ПАТ «УкрСиббанк» нарахування процентів, комісії, пені та штрафних санкцій за весь період з моменту укладення Кредитного договору № 0 від 05.06.2008 р. станом на 08.07.2015 р. в обсязі наданих на дослідження матеріалів не представилось можливим.

Представники Позивача категорично заперечували проти даного висновку, надавши суду свої письмові заперечення.

Разом з цим, в ході судового розгляду даної справи учасникам процесу судом роз`яснювалося право подання клопотань про призначення додаткової, повторної чи іншого виду експертизи, але таких клопотань до суду не надходило.

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Таким чином на підставі зібраних матеріалів справи та встановлених судом фактів, з урахуванням пояснень та доводів сторін у справі, суд не може прийняти до уваги даний висновок еспертизи на підставі наступного.

Так, відповідаючи на перше питання експертизи, експертом надано відповідь про те, що в матеріалах справи містяться заявки ОСОБА_1 на отримання окремих траншів в загальній сумі 43 300 дол. США, а саме:

від 05.06.2008 р., в сумі 19 235 дол. США в межах ліміту кредитної лінії згідно умов Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05.06.2008 р.,

від 24.06.2008 р. в сумі 18565 дол. США в межах ліміту кредитної лінії згідно умов Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05.06.2008 р.,

від 04.07.2008 р. в сумі 5500 дол. США в межах ліміту кредитної лінії згідно умов Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05.06.2008 р.

В свою чергу, відповідно до даного висновку експертизи, готівкою згідно з касовими документами заявами на видачу готівки, ОСОБА_1 отримано за кредитною лінією 95 100 дол. США.

Таким чином, з урахуванням викладеного, вбачається, що експертом не було досліджено первинні документи, надані суду на виконання ухвали від 27.03.2017 року представником АТ «УкрСиббанк» 18.04.2017 року, а саме копій меморіальних ордерів у кількості 10 шт., відповідно до яких на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_4 , зараховано відповідно до п. 1.5 Кредитного договору:

-05.06.2008 р. 19 235,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-09.06.2008 р. 2 000,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-24.06.2008 р. 18 565,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-04.07.2008 р. 5 500,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-05.08.2008 р. 12 000,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-18.08.2008 р. 5 500,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-26.08.2008 р. 25 000,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-28.08.2008 р. 5 000,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-10.09.2008 р. 1 700,00 дол. США за меморіальним ордером № ;

-18.09.2008 р. 600,00 дол. США за меморіальним ордером № .

Тобто, загальна сума наданих ОСОБА_1 кредитних коштів, які він отримав в межах ліміту кредитної лінії, дорівнює - 95 100 дол. США.

Відповідно до п. 4.5 Постанови Правління НБУ № 254 від 18.06.2003 року саме меморіальні ордери являються первинними документами, що підтверджують здійснення внутрішнього банківської операції.

Таким чином, експертом не було досліджено перелічені копії первинних документів меморіальних ордерів, а також на підставі даних документів останнім не було враховано співвідношення відомостей, що містяться в них, та які достеменно свідчать про зарахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 , зазначений в п. 1.5 Кредитного договору, з відомостями, які містять касові документи Заяви на видачу готівки (що маються в матеріалах справи), згідно з якими загальна сума кредитних коштів, отриманих ОСОБА_1 за Кредитним договором, і також дорівнює 95 100 дол. США.

В свою чергу, експертом під час складання висновку не було враховано, що відповідно до Виписок за кредитним договором та за рахунком № 600, які містяться в матеріалах справи та стали об`єктом дослідження експерта, кредитні кошти в сумах та в дати, вказаних в меморіальних ордерах й в Заявах на видачу готівки, є тотожними відомостями, які містять вказані Виписки.

При цьому, експертом не було спростовано в установленому порядку належними і допустимими доказами та економічними обгрунтуваннями вказані фактичні відомості, які містяться у Виписках за кредитним договором та Заявах на видачу готівки, котрі є взаємоузгодженими як між собою, так і з іншими документами в їх сукупності.

Відповідно до п. 5.6 Постанови Правління НБУ № 254 від 18.06.2003 року, Виписки по рахунках є підтвердженням виконаних за день операцій.

Таким чином, надання ОСОБА_1 траншів в межах ліміту кредитної лінії повністю документально підтверджується первинними документами та Виписками по Кредитному договору й по поточному рахунку, шляхом зарахування на який кредитні кошти відповідно до п. 1.5 Кредитного договору було надано ОСОБА_1 , але в супереч цьому експертом вказані документи досліджено належним чином не було й чіткої вмотивованої відповіді на перше питання суду останнім не надано.

По другому питанню суду, експертом надано відповідь про те, що 25.03.2009 року кредитну заборгованість ОСОБА_1 було погашено майже в повному обсязі, а саме в сумі 37 187,94 дол. США, з якою суд не може погодитися з урахуванням наступного.

Надаючи відповідь на дане питання, експертом, в свою чергу, не надано відповіді суду про те, якою є заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором, і не зроблено висновку про те, чи існує взагалі заборгованість останнього перед Банком станом на день останнього збільшення позовних вимог позивачем (08.07.2015 року).

Між тим, з матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви та заяв про уточнення позовних вимог, свідчить про те, що за час, що минув з дати укладення кредитного договору та до 30.01.2009 року, тобто до дати проведення першої реструктуризації, ОСОБА_1 було погашено 57 825,69 дол. США:

-13.06.2998 р. 900,00 дол. США;

-24.06.2008 р. 18 565,00 дол. США;

-04.07.2008 р. 324,17 дол. США;

-14.07.2008 р. 3 520,00 дол. США;

-06.08.2008 р. 324,17 дол. США;

-12.08.2008 р. 4 000,00 дол. США;

-20.08.2008 р. 29 600,00 дол. США;

-09.09.2008 р. 327,87 дол. США;

-11.11.2008 р. 264,48 дол. США.

Всі ці платежі знайшли своє відображення у Виписці по Кредитному договору, яка є підтвердженням здійснених операцій за конкретні дати, відповідно до Постанови Правління НБУ № 254 від 18.06.2003 року, п. 5.6.

Залишок заборгованості станом на 30.01.2009 р. склав: 95 100 57 825,69 = 37 274,31 дол. США.

За період, що минув від дня першої реструктуризації (30.01.2009 р.) до другої реструктуризації заборгованості, яка відбулася 25.03.2009 року, ОСОБА_1 було сплачено 26,38 дол. США (в облікових системах Банку в даний період часу Кредитний договір обліковувався під № 1).

Залишок заборгованості станом на 25.03.2009 року склав: 37274,31 26,38 = 37 247,93 дол. США; в облікових системах банку в даний період часу Кредитний договір обліковується під № 2).

За період від дня другої реструктуризації заборгованості до часу звернення Банку з позовом до суду ОСОБА_1 погашено заборгованість за кредитом в сумі 1 665,15 дол. США (п`ята колонка розділу розрахунку, що стосується заборгованості за кредитом по договору № 2).

Останній платіж за «тілом» кредиту ОСОБА_1 здійснено 23.09.2011 р., тому залишок за основним боргом складає: 37 247,93 1 665,15 = 35, 582,78 дол. США.

Вказані фактичні обставини, які мають істотне значення для справи, не були належним чином досліджені та враховані експертом під час надання ним свого висновку, та відповідно не знайшли свого відображення у ньому шляхом їх підтвердження чи спростування/відхилення.

Таким чином, вище викладене підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви та заяв про уточнення позовних вимог, а також Випискою по Кредитному договору, які експертом досліджено неповно, висновок по другому питанню надано останнім без урахування вищевикладених фактичних даних щодо наявності заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «УкрСиббанк».

По третьому питанню, експертом надано відповідь про те, що заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором документально не підтверджується, оскільки 30.01.2009 р. відбулося погашення заборгованості за рахунок переплат в сумі 36 630,81 дол. США, а 25.03.2009 р. за рахунок переплат відбулося погашення заборгованості в сумі 37 187,94 дол. США.

З даними висновками експерта суд також не може погодитися, оскільки при проведенні дослідження ним не застосовано приписи нормативних актів НБУ, якими врегульовано процедуру проведення реструктуризації кредитної заборгованості.

Так, згідно п. 1.16 Постанови НБУ від 27 грудня 2007 року № 481 «Про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України» Банк має відображати в бухгалтерському обліку суттєві зміни умов за фінансовим інструментом або його частиною таким чином: банк відображає в бухгалтерському обліку як погашення первісного фінансового інструменту так і нового фінансового інструменту.

Відповідно до Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 30.12.1998 року № 566 (зі змінами), банки самостійно визначають свою облікову політику, обирають систему та підсистеми бухгалтерського обліку, виходячи з потреб управління банком, розробляють систему і форми управлінського обліку, внутрішньої звітності та контролю операцій.

Згідно з Обліковою політикою АТ «УкрСиббанк» аналітичні рахунки для обліку кожної окремої кредитної операції не відкриваються. Аналітичний облік ведеться за кожним окремим договором (траншем) у модулі (CML) AБC «SAP for banking».

Для оптимізації операційних процедур по бухгалтерському обліку кредитних операцій Банк використовує транзитний рахунок 3739, рахунки кредиторської (2909, 3648) та дебіторської заборгованості (2809, 3548) з подальшим відображенням основного боргу, процентів, комісій за відповідними рахунками з обліку кредитних операцій.

З метою дотримання вимог щодо обліку та звітності НБУ, забезпечення аналізу кредитів та кредитних операцій, що містять реструктуризовану кредитну заборгованість банк і позичальник укладають додаткову угоду до кредитного договору з встановленням нового графіку погашення основного боргу та/або процентів. В разі необхідності відкриття нового траншу погашення основного боргу та/або процентів. В разі необхідності відкриття нового траншу в додатковій угоді зазначається новий номер кредитного договору. При цьому прострочена та строкова заборгованість за основним боргом реструктуризованого кредиту переносяться на новий транш.

Заборгованість за новим траншем завжди дорівнює заборгованості за реструктуризованим кредитом.

Отже, реструктуризація проводиться шляхом надання позичальнику нового кредиту у сумі залишку заборгованості за кредитом, що реструктуризується, або перенесенням його на новий транш. Цією сумою проводиться погашення заборгованості за діючим кредитом, а заборгованість за виданим траншем залишається діючою до погашення позичальником.

Так, 30.01.2009 року для проведення операції з реструктуризації заборгованості по кредитному договору № 0 був наданий новий транш за договором в обліковій системі банку № 1 (згідно з додатковою угодою до договору № 3).

Цим траншем було погашено заборгованість за договором, який в обліку значиться як № 0.

Заборгованість за наданим траншем за договором, який в обліку значиться як № НОМЕР_5 , залишилася до погашення ОСОБА_1 ..

В обліку при цьому було проведено проводки:

Дебет рахунку наданого кредиту № 2203 на суму 37,274.31 дол. США;

Кредит балансового рахунку № 3739.

Аналогічно за описаним алгоритмом проведено реструктуризацію 25.03.2009 року був відкритий новий рахунок 2 та проведені внутрішньобанківські операції по відображенню в обліку реструктуризованої заборгованості на суму 37,247.93 дол. США згідно з додатковою угодою № 4 до кредитного договору №1 від 25.03.2009 року (в додатковій угоді № 3 вказані всі три номери для їх ідентифікації), тобто надано новий транш, яким було погашено заборгованість за попереднім траншем, а надані у кредит ОСОБА_1 кошти 25.03.2009 року залишилися до погашення відповідно до графіку погашення кредиту.

Таким чином, з наведеного судом встановлено, що грошові кошти на погашення заборгованості по «тілу» кредиту в сумі 37,274.31 дол. США 30.01.2009 року та в сумі 37,247.93 дол. США 25.03.2009 року від позичальника на рахунки банку не надходили, що в свою чергу вказує про те, що 30.01.2009 р. та 25.03.2009 р. проведено внутрішньобанківські операції у відповідності з вимогами регулятора банківської діяльності Національного Банку України, що пред`являються ним до обліку та звітності; фактичне погашення заборгованості ОСОБА_1 у вказані дати не здійснювалося.

В свою чергу, експерт, як фахівець-економіст, повинен та зобов`язаний в повній мірі володіти знаннями щодо вимог НБУ, які пред`являються до банків при реструктуризації заборгованості, але в супереч цьому дослідження та аналізу даних вимог і нормативних положень з урахуванням даних фактичних обставин експертом проведено не було, належної та вмотивованої відповіді на третє питання суду надано не було.

На четверте питання експертом надано відповідь про те, що загальна сума, сплачена ОСОБА_1 на погашення заборгованості за Кредитним договором, а також комісії, штрафних санкцій, платежів третім особам, складає 112388,7 дол. США.

Дане питання стосувалося розрахунку сукупної вартості кредиту за визначенням цього терміну у п. 3.3 Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, відповідно до якого банки зобов`язані в кредитний договір або в додаток до нього включати розрахунок сукупної вартості кредиту, який містить платежі позичальника за основним боргом, процентами, платежами на користь банку (комісії) та на користь третіх осіб (нотаріуса, страховика, оцінщика предмета іпотеки).

На виконання вказаної Постанови НБУ між Банком та ОСОБА_1 укладено Додаток № 2 до Кредитного договору «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», який міститься в матеріалах справи, експертом взагалі досліджено не було та відповідних висновків, в контексті даних положень Постанови НБУ й в розрізі фактичних даних вказаних вище, суду не надано.

Дослідницька мотивувальна частина Висновку експертизи взагалі не містить мотивів експерта та підстав, з яких він дійшов висновку щодо числового значення сукупної вартості кредиту в сумі 112 388,7 дол. США.

Таким чином, експертом вказані фактичні обставини у висновку не досліджені та не вмотивовані як щодо прийняття їх так і відхилення експертом, у Висновку експертизи з цього приводу висновків не зробив, числове значення сукупної вартості кредиту не обґрунтував, а тому суд не може прийняти до уваги відповідь експерта на дане питання.

На п`яте питання експертом надано відповідь про те, що встановити, чи підтвердити документально проведення ПАТ «УкрСиббанк» нарахування процентів, комісій, пені та штрафних санкцій за весь період з моменту укладення Кредитного договору № 0 від 05.06.2008 року станом на 08.07.2015 року в обсязі наданих для дослідження матеріалів не вдається за можливе.

Дані висновки експерта не відповідають наявним матеріалам справи, є необґрунтованими і такими, що зроблені на підставі неповно досліджених матеріалів справи з урахуванням наступного.

Крім того, дослідницька, мотивувальна частина Висновку експерта взагалі не містить досліджень експерта по п`ятому питанню.

Між тим, матеріали справи містять наступні документи, які не були досліджені та прийняті до уваги експертом під час надання висновків:

1)Виписку за кредитним договором за період з 05.06.2008 року по 08.07.2015 року, в якій відображено всі операції за Кредитним договором як по видачі траншів ОСОБА_1 , так і по виконанню ним зобов`язань за договором по сплаті платежів по кредиту та процентам за користування кредитом;

2)Виписку по поточному рахунку № НОМЕР_10 , шляхом зарахування на який, згідно з п. 1.5 Кредитного договору, відбувалася видача кредитних коштів ОСОБА_1 ;

3)Копію Додатку № 2 до Кредитного договору «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту»;

4)Копії первинних документів меморіальних ордерів про зарахування кредитних траншів на поточний рахунок ОСОБА_1 , зазначений в п. 1.5 Кредитного договору, в кількості 10 шт.;

5)Копії касових документів Заяв на видачу готівки в кількості 8 шт., відповідно до яких ОСОБА_1 отримав зі свого поточного рахунку, зазначеного в п. 1.5 Кредитного договору, а саме - № НОМЕР_10 , кошти в загальній сумі 95 100 дол. США, про що зазначає у відповіді на 1-ше питання суду у Висновку і експерт;

6)Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, який містить відомості в розрізі платежів за основним боргом та процентами за користування кредитними коштами щодо дат та сум платежів як строкової, так і простроченої заборгованості, періодів нарахування, залишку боргу, тощо;

7)Копії касових документів Заяв на переказ готівки в кількості 37 шт., які свідчать про виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором протягом кількох років.

Отже, з урахуванням викладеного, твердження експерта про неможливість надання відповіді на п`яте питання суду, суд розцінює як фактичне самоусунення експерта від виконання обов`язків, покладених на нього ст. 72 ЦПК України та ст. 12 Закону України «Про судову експертизу», щодо повноти, обґрунтованості та об`єктивності дослідження.

Таким чином, судом встановлено, що Висновок експертизи не надає повної та обґрунтованої відповіді на жодне з питань, поставлених на вирішення експерта судом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні суду.

Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження (ст. 3 Закону).

Відповідно до ст. 12 Закону судовий експерт незалежно від виду судочинства зобов`язаний провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що зазначеним вимогам Закону України «Про судову експертизу» Висновок експертизи № 85/86 не відповідає, що в свою чергу надає суду підстави констатувати про неповноту, необґрунтованість Висновку експертизи, його неузгодженість з іншими матеріалами справи та вказує про неналежність та недопустимість даного письмового доказу.

В свою чергу судом експерта ОСОБА_6 було викликано до суду для дачі пояснень з приводу експертного висновку.

Разом з цим, в судовому засіданні експертом не було спростовано та належно обґрунтовано свої висновки в розрізі вказаних вище фактичних обставин, на підставі яких судом не приймається Висновок експертизи до уваги, як належний та допустимий доказ.

Надані експертом ОСОБА_6 письмові пояснення по Висновку № 85/86 судової економічної експертизи не усувають неповноту, необґрунтованість та необ`єктивність Висновку експертизи за обставин наведених у рішенні суду.

В ході судового розгляду даної справи представником ОСОБА_1 адвокатом Ярошенко С.М. вказувалося про відсутність заяв про видачу ОСОБА_1 траншів, як таких, що знищені, згідно пояснень представників позивача, що не відповідає вимогам Переліку документів, котрі утворюються в діяльності НБУ та банків України, із зазначенням строків зберігання, який було затверджено Постановою НБУ № 610 та зареєстровано в МЮУ 24.12.2004 року № 1646/245, якими передбачено строки зберігання документів в тому числі і кредитних.

Відповідно до вказаного Переліку, строк зберігання всіх документів, що стосуються кредитів становить 5 років після погашення кредиту, а тому, на думку останньої, посилання Позивача на знищення вказаних документів є безпідставними, або ж знищення документів по спірному договору свідчить про те, що кредит погашений.

З даними висновками представника відповідача суд не може погодитися, оскільки матеріали справи мають достатньо доказів на спростування тверджень останньої, а саме з приводу зворотніх обставин - наявності заборгованості ОСОБА_1 перед Банком Позивачем, за мотивів наведених у даному рішенні, а тому знищення деяких Заяв про видачу траншів, за наявності інших первинних фінансових та касових документів, не може беззаперечно вказувати на відсутність у останнього заборгованості перед Банком та її погашення останнім, що підтверджується лише знищенням таких заяв.

Твердження представника ОСОБА_1 адвоката Ярошенко С.М. про те, що відсутністю «Графіку платежів; визначення сукупної вартості кредиту» до Додаткових угод до кредитного договору від 30.01.2009 року та від 25.03.2009 року спростовано Позивачем право ОСОБА_1 отримати кредитні кошти одним або декількома траншами, згідно з п. 1.1 Кредитного договору, судом не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.

Поняття «сукупна вартість кредиту» визначено Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, відповідно до розділу 3 якої сукупна вартість є значенням процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту, які, в свою чергу, вираховуються за наданою у розділі 3 цієї Постанови НБУ формулою, що включає не тільки платежі, які позичальник має сплачувати Банку, але й його платежі третім особам нотаріусу, оцінщику предмета іпотеки, страховику, тощо за договорами, укладеними між ОСОБА_1 та цими третіми особами, та в яких АТ «УкрСиббанк» стороною не являється, а тому Графіки визначення сукупної вартості не є та не можуть бути істотною умовою кредитного договору й, відтак, наявність або відсутність у ОСОБА_1 додатків до Додаткових угод, укладених між ним та Позивачем 30.01.2009 року й 25.03.2009 року, якими визначається сукупна вартість кредиту, доказової сили у судовому спорі про стягнення кредитної заборгованості не має та позовних вимог АТ «УкрСиббанк» не спростовує.

Адвокатом Ярошенко С.М. також стверджувалося про те, що зі зміною схеми погашення кредитної заборгованості з класичної на аннуїтентну (Додаткова угода № 2 від 30.01.2009 р.) кредитна відновлювальна лінія припинила своє існування, а тому графік сукупної вартості кредиту є істотною умовою кредитного договору, бо тільки з нього буде вбачатися виникнення та період нарахування заборгованості.

Дане твердження останньої суд визнає помилковим, оскільки за аннуїтентною схемою погашення боргу сторони домовляються про дату сплати щомісячного аннуїтентного платежу та про його розмір, які є незмінними протягом усієї дії Кредитного договору.

Так, відповідно до умов Додаткової угоди № 2 до Кредитного договору, сторони 30.01.2009 року дійшли згоди про розмір щомісячного аннуїтентного платежу, а саме 493,22 дол. США (п. 2.1), та про день сплати аннуїтентного платежу - 28-е число кожного місяця.

Вищевикладене свідчить про те, що в разі нездійснення ОСОБА_1 кожного 28-го числа місяця щомісячного аннуїтентного платежу виникає прострочення заборгованості за кредитним договором, а тому твердження сторони відповідача ОСОБА_1 про те, що тільки з графіків сукупної вартості кредиту можливо встановити дату виникнення простроченої заборгованості та періоди її існування, не відповідає дійсності та умовам Кредитного договору.

В свою чергу, періоди прострочень та нарахування заборгованості за основним боргом й за процентами відображено у Виписці за Кредитним договором і в розрахунках заборгованості, доданих Позивачем до позову та заяв про збільшення позовних вимог, жодне з числових значень яких представником ОСОБА_1 та самим позичальником під сумнів в продовж всього судового розгляду не ставилося та не було спростовано належними та допустимими доказами, в порядку встановленому законом.

Крім того, власного розрахунку заборгованості з наданням первинних бухгалтерських касових документів щодо погашення ОСОБА_1 кредитної заборгованості в повному обсязі стороною відповідача також суду надано не було, що в котре вказує про безпідставність вищевказаних тверджень ОСОБА_4 ..

Разом з цим, Позивачем було надано суду достатні та належні докази на підтвердження факту надання ОСОБА_1 та отримання ним кредитних коштів у вигляді 10 траншів: 10 копій меморіальних ордерів, які є первісними документами із зарахуванням на належний ОСОБА_1 поточний рахунок кредитних коштів; 10 копій касових документів з власноручним підписом ОСОБА_1 щодо отримання в касі відділення Банку зарахованих на його рахунок коштів; а також письмових доказів на підтвердження невиконання ОСОБА_1 прийнятих на себе зобов`язань за Кредитним договором Виписок по кредитному договору та поточних рахунках, належних ОСОБА_1 , копій касових документів, згідно з якими ним здійснювалися погашення заборгованості, розрахунки заборгованості, які не були спростовані стороною відповідачів в установленому законом порядку.

Твердження представника ОСОБА_1 адвоката Ярошенко С.М. про те, що Банком порушено вимоги Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, розділ 3-й якої встановлює обов`язок для кредитодавця у Кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту, який Позивачем, начебто, не виконано, не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи міститься копія Додатку № 2 до Кредитного договору «Графік платежів; визначення сукупної вартості кредиту». Цей графік складається згідно з Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року. Один раз, а саме під час укладення Кредитного договору.

Суд відмічає, що Постановою НБУ укладення графіку сукупної вартості кредиту при зміні умов Кредитного договору та укладення сторонами додаткових угод до нього не передбачено, з чого слідує, що визначення сукупної вартості кредиту носить суто інформаційне навантаження для позичальника та не може являтися істотною умовою Кредитного договору.

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Ярошенко С.М. зверталася увага на ухвалу ВССУ від 10.12.2014 р. у даній справі, якою повернення справи на новий судовий розгляд було мотивовано тим, що «суд першої інстанції, вирішуючи спір, зазначені обставини не перевірив, дійшовши висновку про те, що відповідач виконав зобов`язання з повернення кредитних коштів, сплатив 98 765,15 дол. США, при цьому не встановив загальну суму заборгованості, не з`ясував строки повернення кожного транша, не з`ясував, чим передбачені ці строки, не встановив, чому на отриманий кредит у 38 900 дол. США відповідач повертав 96 765,15 дол. США, чому Банк надав кредит у більшій сумі, ніж передбачено п. 1.1 зазначеного вище договору», а тому, на думку останньої, твердження представників Позивачів про відсутність графіків сукупної вартості кредиту до Додаткових угод до Кредитного договору, які укладалися 30.01.2009 р. та 25.03.2009 р., свідчать про невиконання перелічених ВССУ вище недоліків судових рішень.

Дане твердження не відповідає дійсності та матеріалам справи в їх сукупності, оскільки представником відповідача вирвано з контексту змісту ухвали ВССУ вказані нею твердження та не зазначено, що реченням, яке передувало вказаному останньою, судом касаційної інстанції було встановлено: «Сторони домовились, що банк надає позичальнику кредит у формі кредитної лінії, ліміт якої встановлюється у розмірі суми кредиту, зазначеному в цьому пункті договору, при цьому надані в межах загальної суми кредиту транші після їх повернення до банку поновлюють загальну суму кредиту».

Такким чином, ВССУ в ухвалі від 10.12.2014 року встановив, що під час розгляду судами першої та апеляційної інстанції залишилися нез`ясованими питання:

- яку суму з отриманих 98 765,15 дол. США ОСОБА_1 повернуто позивачеві?

- яку суму складає заборгованість ОСОБА_1 перед Банком?

- якими є строки повернення кожного з отриманих ОСОБА_1 траншів?

- якщо ОСОБА_1 отримано 38 900 дол. США, то чому сплатити він має Банку 98 765,15 дол. США?

- чому ОСОБА_1 надано кредитних коштів більше, ніж зазначено в п. 1.1 Кредитного договору?

Всупереч даним твердженням представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ярошенко С.М., судом під час повторного розгляду даної справи, всі питання, перелічені в ухвалі від 10.12.2014 р., були досконально з`ясовані та встановлені належними і допустимими письмовими доказами, наданими Позивачем, що приєднані до матеріалів справи.

На підставі пояснень представників сторін у справі та наявних матеріалів справи, на виконання ухвали ВССУ від 10.12.2014 р., судом встановлено, що відповідно до наданих Позивачем документів (копій меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, розрахунків заборгованості, Виписок по Кредитному договору та по договорам поточних рахунків, належних ОСОБА_1 ) за мотивів наведених у даному рішенні, вбачається, наступне:

- загальна сума кредитних коштів, отриманих ОСОБА_1 за Кредитним договором, складає 95 100 дол. США, з яких було повернуто 59 517,22 дол. США;

- заборгованість за основним боргом складає 35 582,78 дол. США;

- за загальними правилами користування відновлювальною кредитною лінією (викладеними в розділі кредитного договору «Терміни в договорі вживаються в такому значенні» та в п. 1.1 Договору) отриманими траншами ОСОБА_1 міг користуватися або до закінчення дії Кредитного договору, або міг погашати всі чи окремі транші та на суму повернутих коштів отримувати нові транші.

Так, ОСОБА_1 скористався цим своїм правом й у червні 2008 року отримав три транші (05.06.2008 р., 09.06.2008 р. та 24.06.2008 р.) на загальну суму 38 900 дол. США, що дорівнює ліміту кредитної лінії.

В свою чергу, в червні та липні 2008 року ОСОБА_1 здійснив часткове повернення кредитних коштів:

- 13.06.2008 р. 900,00 дол. США;

- 24.06.2008 р. 18 565,00 дол. США;

- 04.07.2008 р. 324,17 дол. США;

- 14.07.2008 р. 3 520, 00 дол. США, що в загальному підсумку складає 23 309,17 дол. США та що дозволило ОСОБА_7 отримувати в межах цих повернутих коштів додаткові транші, чим він і скористався та отримав:

- 04.07.2008 р. 5 500, 00 дол. США;

- 05.08.2008 р. 12 000, 00 дол. США;

- 18.08.2008 р. 5 500, 00 дол. США,

усього на суму 23 000, 00 дол. США.

У серпні 2008 року ОСОБА_1 здійснено повернення кредитних коштів на загальну суму 33 924,17 дол. США, а саме:

- 06.08.2008 р. 324,17 дол. США;

- 12.08.2008 р. 4 000,00 дол. США;

- 20.08.2008 р. 29 600,00 дол. США, що надало ОСОБА_1 можливість отримання додаткових траншів в межах повернутих грошових сум.

ОСОБА_1 даним правом скористався і знову отримав:

- 26.08.2008 р. 25 000,00 дол. США;

- 28.08.2008 р. 5 000,00 дол. США;

- 10.09.2008 р. 1 700,00 дол. США;

- 18.09.2008 р. 600,00 дол. США,

на загальну суму 32 300, 00 дол. США і т.д.

Всі зазначені вище та подальші платежі ОСОБА_1 за Кредитним договором вказані у розрахунках заборгованості та у Виписці за кредитним договором, які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, з огляду на викладене, судом встановлено, що за відновлювальною кредитною лінією строк користування кожним з траншів залежить виключно від позичальника, а саме від можливості повернення ним коштів та нагальної необхідності в отриманні нових траншів.

Крім того, на виконання вимог ВССУ судом достеменно встановлено, що ОСОБА_1 за Кредитним договором отримано не 38 900 дол. США, оскільки дане числове значення є лімітом кредитної лінії, а фактично отримано останнім в межах цього ліміту коштів на загальну суму 95 100 дол. США, що підтверджується 10-ма меморіальними ордерами, 10-ма касовими документами Заявами на видачу готівки, Виписками по Кредитному договору та по поточних рахунках 2620, належних ОСОБА_1 , розрахунках заборгованості до позову та заяв про збільшення позовних вимог.

Саме з зазначених вище фактичних обставин судом також встановлено, що ОСОБА_1 було надано більше коштів, ніж зазначено в п. 1.1 Кредитного договору, оскільки зазначена в п 1.1 Кредитного договору сума в 38 900 дол. США не є сумою кредиту, а є сумою ліміту кредитної лінії, яку позичальник не може перевищувати, користуючись одним або декількома траншами та при поверненні кредитних коштів банку вправі на суму повернутого отримати нові транші в межах, встановленого в п. 1.1 Кредитного договору.

Таким чином, усі питання, порушені ВССУ в ухвалі від 10.12.2014 р., були детально вирішені та встановлені судом під час даного повторного розгляду справи шляхом надання Позивачем письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, та пояснень представників сторін щодо кожної фактичної обставини, що були підставою для повернення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з цим, судом встановлено, що жодне з питань, порушених в ухвалі ВССУ, не стосується графіків сукупної вартості кредиту до Додаткових угод від 30.01.2009 р. та 25.03.2009 р., а тому твердження представника ОСОБА_1 адвоката Ярошенко С.М. з приводу того, що саме відсутність графіків сукупної вартості до вказаних додаткових угод стали підставою для повернення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, не відповідає дійсності та матеріалам справи в їх сукупності.

Також, представником ОСОБА_1 в ході судового розгляду наполегливо стверджувалося про те, що представниками Позивача не доведено ту обставину, що 09.06.2008 р. транш в сумі 2000 дол. США було отримано ОСОБА_1 саме за кредитним договором, відносини за яким є предметом даного спору, оскільки вказані кошти було зараховано не на поточний рахунок № НОМЕР_4 , зазначений в п. 1.5 Кредитного договору, а на рахунок № НОМЕР_6 , внаслідок чого у відповідачів виникає сумнів в тому, що вказані кошти отримані ОСОБА_1 саме за кредитним договором № 0.

Дані твердження представника відповідача суд оцінює критично, оскільки останньою не було взято до уваги надані суду позивачем копії касового документа Заяви на видачу готівки № 18 від 09.06.2008 р., відповідно до якої ОСОБА_1 отримав 2000 дол. США з рахунку № НОМЕР_6 , та меморіального ордеру № від 09.06.2008 р., в графі «Призначення платежу» визначено, що кошти в сумі 2 000 дол. США є наданням кредиту саме за угодою 0 від 05.06.2008 року.

Відповідно до Виписки за поточним рахунком № НОМЕР_6 , належним ОСОБА_1 , якою підтверджується зарахування на вказаний рахунок кредитних коштів в сумі 2000 дол. США саме за кредитним договором № 0 від 05.06.2008 року.

Таким чином, вказані твердження представника відповідача з приводу того, що отримані ОСОБА_1 09.06.2008 року кошти в сумі 2000 дол. США є коштами за якимось іншим кредитним договором, є лише припущенням, яке спростовується вищевказаними письмовими доказами - первинними касовими документами.

Заперечення представника відповідача про неможливість ухвалення судового рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки з співвласника майна ОСОБА_3 , оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно іншого майна за нею не зареєстровано, а тому прийняття судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відносно ОСОБА_3 є неможливим, суд визнає такими, що не грунтуються на вимогах закону та правових позиціях Верховного Суду України.

Так, правовою позицією, викладеною 27.05.2015 р. ВСУ у справі № 6-58ЦС15, встановлено, що «…Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. Є неможливим згідно із Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Правовою позицією ВСУ від 09.09.2015 р. у справі № 6-483цс15 встановлено: «…Поняття «мораторій» у цмвільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом «Про мораторій», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону «Про мораторій», залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 Закону «Про мораторій».

Рішення ж суду в частині звененння стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону «Про мораторій» не підлягає виконанню.

Правова позиція ВСУ висловлена також у постанові від 01.07.2015 р. у справі № 6-345цс15, вказує про наступне:

«Установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

…Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання ріщень про звернення стягнення на предмет іпотеки та проводять конкретні виконавчі дії, заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень, на період чинності цього Закону».

Аналогічні висновки ВСУ містяться в устаденій практиці, викладеній у постановах від 27.05.2015 р. у справі № 6-57цс15, від 01.07.2015 р. у справі № 6-781цс15, від 10.06.2015 р. у справі № 6-333цс15.

Таким чином, дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» перешкодою для ухвалення судового рішення про звернення стягнення на майно осіб, що підпадають під дію вказаного Закону, не є, а являється лише підставою для невиконання такого судового рішення виконавчою службою до закінчення дії мораторію на примусове відчуження іпотечного майна, а тому твердження представника відповідача про неможливість ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, частково належний ОСОБА_3 , є таким, що не відповідає суті вказаного Закону та переліченим вище Правовим позиціям ВСУ.

В ході судового розгляду даної справи представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ярошенко С.М., з посиланням на постанову Верховного Суду від 14.02.2018 р. у справі № 564/2199/15-ц, стверджував про те, що після направлення 20.05.2013 р. відповідачам письмових повідомлень з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, Банк змінив строк виконання зобов`язань за Кредитним договором з 10.06.2018 р на 20.06.2013 р, а тому позивач втратив право на нарахування та стягнення з відповідачів процентів за кредитним договором.

З даним твердженням ОСОБА_4 суд не погоджується в зв`язку з його безпідставністю з огляду на наступне.

Так у постанові Верховного Суду, на яку посилалася представник ОСОБА_1 , мова йде про направлення банком письмової вимоги про дострокове погашення кредитором саме усієї суми заборгованості, чим і було змінено строк зобов`язання за Кредитним договором, тоді як у надісланому ОСОБА_1 20.05.2013 року повідомленні-вимозі дострокового погашення ним усієї суми заборгованості Банк не вимагає, а лише вказує на своє право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми заборгованості та вимагає при цьому від ОСОБА_1 погашення лише простроченої суми заборгованості: «Враховуючи викладене, ПАТ «УкрСиббанк» звертається до Вас з вимогою про погашення простроченого зобов`язання протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати направлення цього повідомлення».

Таким чином, судом встановлено, що Позивачем не було змінено строку зобов`язання за Кредитним договором, тоді як у надісланому ОСОБА_1 20.05.2013 року повідомленні-вимозі дострокового погашення ним усієї суми заборгованості Банк не вимагає, а лише вказує на своє право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми заборгованості та вимагає при цьому від ОСОБА_1 погашення лише простроченої суми заборгованості, що свідчить про хибність тверджень ОСОБА_4 з даного приводу.

Для отримання інформації з цього питання у повідомленні-вимозі вказується відповідальний співробітник Банку та номер його телефону, за яким ОСОБА_1 мав можливість звернутися з будь-яких питань стосовно своєї заборгованості, в тому числі, для з`ясування суми простроченого боргу на відповідну дату, тощо.

З зазначених підстав твердження представника ОСОБА_1 адвоката Ярошенко С.М. про те, що, за умови направлення Позивачем вимоги про повне дострокове погашення кредиту, та чим, на думку останньої, Банк змінив строк дії договору з 20.06.2028 р. на 20.06.13 р. в результаті чого, відповідно до правових висновків, викладених в постанові ВС від 14.02.2018 року у справі № 564/2199/15-ц, Банк визначає строк кредитного договору таким, що настав, та втрачає право на нарахування процентів за користування процентів, суд також визнає дані твердження безпідставними, оскільки дані правовідносини не є тожними правовідносинам у справі, в якій Верховний Суд прийшов до зазначеного правового висновку, в зв`язку з направленням Позивачем вимоги лише про погашення простроченої суми заборгованості, а не усієї суми.

Отже, посилання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ярошенко С.М. на постанову Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 564/2199/15-ц з приводу порушення строків позовної давності до нарахування Позивачем заборгованості як по тілу кредиту так і процентам - є помилковим у зв`язку з нетотожність правовідносин у справі, в яких було прийнято вказаний правовий висновок, по відношенню до останніх у даній справі, такя кя Позивачем не було направлено Вимогу про дострокове погашення кредитором усієї суми заборгованості.

В свою чергу, з посиланням на п. 75 постанови Великої Палати ВС у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 р., представник ОСОБА_1 також стверджував в ході судового розгляду про неможливість нарахування пені за порушення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором у зв`язку з перебігом позовної давності для стягнення неустойки за кожним з прострочених щомісячних платежів, який починається з наступного дня після настання терміну чергового платежу, що не може бути прийнято судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі, у вигляді сплати неустойки.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України «пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання».

Частиною 2 ст. 551 ЦК України встановлено «Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства».

Сторони Кредитного договору АТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 дійшли згоди, уклавши спірний договір, про те, що за порушення позичальником термінів виконання будь-яких своїх грошових зобов`язань за кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту або сплати процентів, банк має право вимагати від позичальника сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, розрахованої за кожен день прострочення (п. 7.1 Кредитного договору).

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим Позивачем, пеню розраховано за один рік, що передував зверненню АТ «УкрСиббанк» з позовом до суду.

В свою чергу до заяв про збільшення позовних вимог додано розрахунки заборгованості з нарахуванням пені за рік, що передував подачі вказаних заяв позивачем до суду.

Так, згідно матеріалів справи, відповідно до останньої за часом поданої позивачем заяви про збільшення позовних вимог, розрахунок заборгованості за основним боргом, процентами та пенею датовано 14.08.2018 року.

Разом з цим розрахунок пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та розрахунок пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом здійснено згідно з вказаною заявою про збільшення позовних вимог за період з 14.08.2017 року по 14.08.2018 року.

На дані обставини та пояснення представників Позивача представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ярошенко С.М. належної уваги не звернула та не надала суду відповідних належних та достатніх доказів на їх спростування, що в котре вказує про надуманість даних тверджень та їх повну невідповідність матеріалам справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що суми пені, які Позивач просить стягнути з відповідачів, розраховані у повній відповідності до вимог цивільного законодавства, з дотриманням річного строку позовної давності зі стягнення пені.

За аналогічних мотивів суд визнає хибними і твердження представника ОСОБА_1 адвоката Ярошенко С.М. про визнання припиненим і Договору поруки з підстав збільшення відповідальності поручителя внаслідок основного зобов`язання щодо збільшення строків погашення кредиту без згоди поручителя, як такі що не відповідають вимогам закону, умовам Кредитного договору та матеріалам справи в їх сукупності та взаємозв`язку.

Крім того, дані умови, збільшення строків повернення кредитних коштів, були предметом Кредитного договору між його Сторонами, які були узгоджені з їх волевиявленням, що також вказує про безпідставність вищевикладених тверджень представника ОСОБА_1 адвоката Ярошенко С.М..

Твердження представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ярошенко С.М. про неможливість прийняття рішення судом за відсутності графіків здійснення платежів за додатковими угодами до кредитного договору від 30.01.2009 та 25.03.2009 р., суд також визнає безпідставними з огляду на наступне.

Як було встановлено судом і вище, після укладення Додаткової угоди № 2 від 30.01.2009 року, якою сторони домовилися про зміну схеми погашення заборгованості за кредитним договором з класичної на аннуїтентну, за якою погашення кредитної заборгованості здійснюється рівними щомісячними сумами протягом усієї дії кредитного договору у визначену сторонами дату.

Додатковою угодою № 2 до Кредитного договору сторони 30.01.2009 року дійшли згоди про те, що розмір щомісячного аннуїтентного платежу складає 493,22 дол. США (п. 2.1 Додаткової угоди), який ОСОБА_1 має сплачувати 28-го числа кожного місяця.

Додатковою угодою до Кредитного договору № 1 від 25.03.2009 р. сторони домовилися про зміну розміру щомісячного аннуїтентного платежу, встановивши його в сумі 493,60 дол. США на місяць, а також домовилися про те, що датою аннуїтентного платежу буде 25 число кожного місяця (п. 1.2 Додаткової угоди).

З вказаного вбачається, що в самому договорі, а саме в Додаткових угодах № 2 від 30.01.2009 р. та № 1 від 25.03.2009 р., які є невід`ємною частиною Кредитного договору, сторони домовилися про розмір щомісячного платежу та дату, в яку він має здійснюватися протягом дії кредитного договору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що встановлення Сторонами безпосередньо у самому Кедитному договорі сталої суми аннуїтентного щомісячного платежу та його чіткої дати внесення ОСОБА_1 до закінчення строку дії Кредитного договору, вказує про надуманість тверджень представника останнього про необхідність наявності графіків здійснення платежів, які не мають додаткового змістовного навантаження та в свою чергу їх відсутність не впливає а ні на існуючі правовідносини між сторонами, а ні на факт існування у Позивача права вимагати, в у ОСОБА_1 відсутності права повернути Банку заборгованість за даним Кредитним договором, а, відтак, твердження адвоката Ярошенко С.М. про неможливість ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості з відповідачів за відсутності графіків платежів, є безпідставним та хибним.

Вказані висновки суду базуються також і на тих обставинах, що в подовж усього судового розгляду як безпосередньо ОСОБА_1 , пояснення якого були заслухані в судовому засіданні, так і його представником, не заперечувалися а ні періоди прострочення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором, а ні числові значення нарахованих і здійснених ним платежів з погошення основного боргу й процентів, а ні залишки заборгованості, тощо, котрі знайшли своє відображення у розрахунках та Виписці по Кредитному договору, наданих Позивачем суду.

Жодне з зазначених та встановлених в ході судового розгляду числове значення останніми не спростовано, як не надано ними власних розрахунків періодів прострочення останнім зобов`язань з погошення основного боргу, процентів й пені, а ні залишки заборгованості, з посиланням на первинні бухгалтерські і касові платіжні документи та надання їх суду, що в котре вказує про відсутність підстав, які б унеможливлювали винесення судом рішення у даній справі, й неспроможність і безпідставність заперечень сторони відповідача ОСОБА_1 проти позовних вимог.

Посилання адвоката Ярошенко С.М. в підтвердження вищевикладених тверджень на висновок судово-економічної експертизи є неспроможним за мотивів неприйнятття судом Висновку даної експертизи, наведених у даному рішенні.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини суд критично сприймає пояснення ОСОБА_1 про невизнання позову за обставин повного погашення даного кредиту ще 25.03.2009 року та відсутності з даного періоду кредитних відносин між ним та АТ «Укрсиббанк».

Так, в ході судового розгляду на пропозицію суду ОСОБА_1 не зміг документально підтвердити факт погашення ним боргу 25.03.2009 року, з тих обставин, що касові документи про погашення заборгованості у нього збереглися не в повному обясзі.

В судовому засіданні останній так і не зміг доступно і однозначно пояснити суду, причини здійснення ним, за умови повного виконання ним кредитних зобов`язань 25.03.2009 року, платежів за цим же кредитним договором в сумі більше ніж на 14 000 дол. США.

Твердження останнього щодо здійснення ним вказаних платежів після вказаної дати саме за усною вказівкою операцірніста відділення Банку, без наявного власного обліку своєї заборгованості, з причин використання не одного кредитного договору в даній банківській установі на той час одночасно, та при повній довірі до співробітників банку, які визначали розмір необхідних щомісячних платежів необхідних для сплати кредитної заборгованості, суд визнає також надуманими і неправдивими, оскільки будь-якої інформації щодо наявності інших кредитних угод, укладених між ним та АТ «УкрСиббанк», примірники яких повинні зберігатися у останнього як позичальника, так суду надано і не було.

Крім того, здійснення останнім сплати значної суми протягом тривалого часу не може обгрунтовуватися лише наявністю довіри з його боку до банківських співробітників - операціоністів, оскільки дані касові операції потребують наявність саме особистої участі ОСОБА_1 в приміщенні Банківської установи та складання касових документів за власноручними підписами як касира так і позичальника, в залежності від виду даних документів та самої касової операції, що також вказує про неспроможність вказаних тверджень останнього.

Разом з цим, будь-яких документальних підтверджень щодо фінансової споможності останнього в сумі більш ніж в 37 000 дол. США на вказану дату, яка б надавала останньому безперешкодно погасити залишок кредитної заборгованості, останнім надано не було, не зважаючи на його пояснення щодо реалізації ним, як підприємцем, у вказаний період кількох автомобілів, що в котре підтверджує висновки суду щодо безпідставності заперечень останнього проти позовних вимог Позивача.

При цьому, як повідомив ОСОБА_1 суду про порушені його права Банком щодо зайво сплачених ним коштів у сумі більше ніж 14 000 дол. США він дізнався тільки у 2013 році, але будь-яких дій задля їх поновлення після 2013 року не вживав з невідомих для нього причин.

Не містять матеріали даної справи і зустрічного позову ОСОБА_1 про відновлення порушених його прав щодо повернення зайво сплачених Банку коштів в будь-якій сумі, що також вказує про неправдивість пояснень останнього та надуманість і безпідставність заперечень проти позовних вимог та тверджень представників Позивача.

Вказані категоричні заперечення останнього проти позовних вимог також спростовуються наступними документами:

- копією договору добровільного страхування майна № 3030366, що забезпечує виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 1 від 05.06.2008 р. квартири АДРЕСА_1 від 14.05.2010 р., а саме після зазначеного останнім періоду 25.03.2009 року.

- копією заяви-анкети, що є Додатком № 1 до вказаного договору;

- копією квитанції № 7024 від 14.05.2010 року про сплату ОСОБА_1 страхового платежу.

Між цим представниками Позивача в ході судового розгляду справи було надано детальні, повні та обгрунтовані пояснення справи з приводу усіх фактичних обставин встановлених судом з наданням письмових заяв по суті справи, пояснень та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, в яких останні наполягали на своїх позовних вимогах (змінених та уточнених), якім суд визнає прийнятними, дійсними і такими, що грунтуються на повно досліджених та перевірених належних, допустимих і достатніх письмових доказах.

При цьому в своїх поясненнях останні наполегливо вказували на безпідставність заперечень як відповідачів вцілому так і безпосередньо ОСОБА_1 та його представника адвоката Ярошенко С.М..

З огляду на встановлені вище фактичні обставини, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовуПАТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 05.06.2008 року та відсотків нарахованих за користування кредитом, стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Де підлягає:

солідарному стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість в сумі 75 442,10 доларів США (сімдесят п`ять тисяч чотириста сорок два долара США 10 центів), а також пеня в сумі 362 398,71 грн. (триста шістдесят дві тисячі триста дев`яносто вісім грн. 71 коп.);

зверненню стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 01 листопада 2006 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради та зареєстрованого в Реєстрі прав власності на об`єкти нерухомого майна за реєстраційним номером 16824765, та записано в реєстраційну книгу за № 125-16950, для задоволення вимог АТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі Договору про надання споживчого кредиту №0 від 05.06.2008 року, в сумі 75 442,10 доларів США та 362 398,71 грн., шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», за оцінкою, здійсненою суб`єктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення возову на відповідача.

Таким чином, в зв`язку з повним задоволенням позову з урахування положення ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що понесені позивачем судові витрати у розгляді даної справи, які складаються з судового збору у сумі 36 379,82 грн., судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 762,00 грн. також підлягають стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Поряд з цим, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу за послуги адвоката у сумі 1600,00 грн..

Судом встановлено, що 30.01.2018 року між АТ «УкрСиббанк» та адвокатом Юрченко В.В. було укладено договір на надання правової допомоги, саме на представлення інтересів банку у апеляційний інстанції по скарженню узвали суду першої інстанції від 13.02.2018 року, на підтвердження чого стороною позивача надано Витяг з Договору ( т.7 а.с.141,142).

Згідно Акту виконаних робіт від 14.05.2018 року про сплату послуг адвоката за учать у судовому засіданні, що відбулось в Полтавському апеляційному суді , становить 1600,00 грн. ( т.7 а.с.143-144).

Таким чином, суду стороною Позивача надано примірник договору зазначеного вище, з зазначенням виду правової юридичної допомоги її обсягу та термінів виконання.

Статтею 137 ЦПК України визначено поняття витрат на правничу допомогу та порядок їх відшкодування, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

7. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Стороною Позивача на адресу суду та адресу відповідача подано заяву про розподіл судових витрат з урахуванням Акту виконаних робіт, наданих адвокатом Юрченко В.В. замовнику ПАТ «УкрСиббанк», згідно Договору про надання юридичних послуг від 30.01.2018 року та рахунок на оплату послуг - участь у судовому засіданні в апеляційний інстанції Полтавський апеляційний суд - у сумі 16000 грн., таким чином, дані витрати підлягають стягненню в солідарному порядку з сторони відповідачів по справі.

Керуючись ст.ст. 266, 553, 559, 625, 628, 651, 654, 1048, 1050 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, , 354, 355 ЦПК України, , суд

В И Р І Ш И В:

Позов ПАТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 05.06.2008 року та відсотків нарахованих за користування кредитом, стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

Стягнути солідарному з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рахунок № 0113, код в ЄДР 09807750, МФО 351005, заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05.06.2008 року в сумі 75 442,10 доларів США (сімдесят п`ять тисяч чотириста сорок два долара США 10 центів), а також пеню в сумі 362 398,71 грн. (триста шістдесят дві тисячі триста дев`яносто вісім грн.71 коп.).

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 01 листопада 2006 року, виданого Управлінням житлово - комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради та зареєстрованого в Реєстрі прав власності на об`єкти нерухомого майна за реєстраційним номером 16824765, та записано в реєстраційну книгу за № 125-16950, для задоволення вимог АТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі Договору про надання споживчого кредиту №0 від 05.06.2008 року, в сумі 75 442,10 доларів США та 362 398,71 грн., шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», за оцінкою, здійсненою суб`єктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рахунок № 0113, код в ЄДР 09807750, МФО 351005, сплачений судовий збір в сумі 36 379,82 грн., по 12 126 грн. 61 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1 762,00 грн., по 587,33 з кожного.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 1600,00 грн., по 533,33 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиН. І. Крючко