Номер провадження: 22-ц/813/4776/20
Номер справи місцевого суду: 521/6639/19
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Худіної Олени Василівни,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси зі скаргою на дії державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Худіної Олени Василівни, в якій просив скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 23 січня 2019 року, складений державним виконавцем Худіною О.В. в межах виконавчого провадження № 46392332, скасувати постанову державного виконавця від 25 січня 2019 року про накладення штрафу на боржника, скасувати постанову державного виконавця від 25 січня 2019 року про стягнення витрат виконавчого провадження, скасувати постанову державного виконавця від 25 січня 2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що на виконанні державного виконавця знаходиться виконавчий лист про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліменів на утримання дитини, до досягнення нею повноліття.

23 січня 2019 року державним виконавцем складено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, сума боргу яка з 01 березня 2014 року по 01 січня 2019 року складає 63 109, 58 грн.

Вказаний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 не визнає та зазначає, що заборгованості по сплаті аліментів у нього не має, оскільки він добросовісно їх сплачував на користь ОСОБА_2 , шляхом перерахування коштів на її рахунок або передачею грошей особисто в руки.

Крім того зазначає, що зоборгованість по аліментам визначена державим виконавцем виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, без урахування його фактичного доходу, який був значно меншим за суму, визначену державим виконавцем в розрахунку заборгованості.

Крім того, державним виконавцем, на думку ОСОБА_1 , незаконно та безпідставно накладено на нього штраф у розмірі 31 554, 79 грн. за наявність заборгованості по сплаті аліментів, стягнуто витрати виконавчого провадження у розмірі 200 грн та звернено стягнення на його доходи.

Викладені обставини стали підставою звернення ОСОБА_1 зі скаргою на дії державного виконавця.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 11 червня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 11 червня 2019 року та задовольнити його скаргу у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.06.2020 року скасовано ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про скасування постанов державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Худіної Олени Василівни від 25 січня 2019 року про накладення штрафу та стягнення витрат виконавчого провадження та провадження у цій частині закрито. Розяснено ОСОБА_1 , що питання з приводу оскарження постанов виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження та накладення виконавцями штрафів віднесені до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином ухвала переглядається в частині відмови в задоволенні вимог про скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 23.01.2019 року та в частині скасування постанови державного виконавця від 25.01.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, зробленого за розглядом справи № 201/10328/16-ц, скарга на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення має розглядатися за правилами цивільного судочинства. За правилами цивільного судочинства також розглядаються скарги на дії виконавців щодо винесення ними постанов про арешт майна боржника в процесі виконання судових рішень.

Будучи належним чином повідомленими сторони в судове засідання не з`явилися, заяви про відкладення розгляду справи не подали, що у розумінні ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку по суті поданої апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали в межах скарги та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст..447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.1-2 ст.449 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ст..451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні старшого державного виконавця Другого Малиновського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області Худіної О.В. перебуває виконавчий лист, виданий 03 серпня 2011 року Малиновським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку та доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 травня 2011 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У звязку з невиконанням ОСОБА_1 зобовязань по сплаті аліментів, у нього утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку державного виконавця від 23.01.2019 року за період з 01.03.2014 року по 01.01.2019 р. складає 63 109, 58 грн.

Під час здійснення виконавчих дій, державним виконавцем було встановлено, що ОСОБА_1 офіційно працює в ТОВ «Юридична компанія Юртранс», у зв`язку з чим постановою державного виконавця від 25 січня 2019 року було звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , які він отримує в ТОВ «Юридична компанія Юртранс».

Порядок стягнення аліментів наведений в ст..71 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.1, 3-4, 6-8 ст.71 вказаного Закону порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження. У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів. Після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, за відсутності заборгованості із сплати аліментів підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, повертають виконавцю постанову про стягнення аліментів з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу присуджених йому сум аліментів. Якщо відраховані з боржника суми аліментів не були перераховані стягувачу, виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, що утворилася, та роз`яснює йому права на звернення з позовом до підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи, якщо така заборгованість утворилася з їхньої вини. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст..68 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Відповідно до ст.. 69 ЗУ «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України. У разі припинення перерахування коштів стягувачу підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці не пізніш як у триденний строк повідомляють виконавцю про причину припинення виплат та зазначають нове місце роботи, проживання чи навчання боржника, якщо воно відоме.

Відповідно до ст.. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:

- у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;

- за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

- з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

- за іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) встановлено в статтею 195 СК України. Так, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Оскаржуючи дії виконавця, ОСОБА_1 зазначає, що при визначені розрахунку заборгованості державний виконавець виходив із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, проте повинен був виходити із фактичного заробітку боржника, який в період нарахованої заборгованості був працевлаштований та отримував дохід, який був значно меншим за визначений виконавцем.

Проте скаржником не надано до суду першої інстанції жодного належного доказу про джерело свого доходу та розмір фактичного заробітку, який він отримував у період, коли нарахувавалася йому заборгованість.

Лише на стадії апеляційного перегляду ухвали, 16.06.2020 року скаржник просив долучити до матеріалів справи докази свого доходу в період, який охоплюється розрахунком заборгованості виконавця від 23.01.2019 року.

Проте колегія суддів звертає увагу апелянта на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Відповідно до ч.1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, учасник справи не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

19 листопада 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 826/12675/15, касаційне провадження №К/9901/26923/18 (ЄДРСРУ № 85836646) досліджував питання особливостей подання нових доказів в суд апеляційної інстанції та порядок прийняття їх до розгляду та зробив наступний висновок - суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами, поважність причин яких повинен довести скаржник.

Звертаючись, з новими доказами у вигляді довідок отриманого доходу, за період який охоплюється розрахунком заборгованості виконавця від 21.01.2019 року, ОСОБА_1 не зазначає причини, які стали йому перешкодою подання цих самих документів до суду першої інстанції.

З урахуванням того, що ці докази не були предметом дослідження в районному суді, а причини неможливості їх подання до суду першої інстанції апелянтом не зазначено, в апеляційного суду відстутні підстави для прийняття нових доказів на стадії апеляційного розгляду справи.

Разом з цим, скаржник не позбавлений можливості звернутися до державного виконавця з цими та іншими документами, що підтверджують сплату аліментів, про здійснення перерахунку заборгованості.

Постановлюючи ухвалу, яку оскаржує апелянт, суд першої інстанції виходив саме з тих документів, які були надані скаржником. Звертаючись з цією скаргою до суду та обгрунтовуючи вимоги виконавця неправомірними, ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу, який підтверджує, що в період нарахованої виконавцем заборгованості він офіційно працював та дійсно отримував дохід та що ці докази були у виконавця, але він свідомо їх не взяв до уваги.

Крім того, надана копія ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 10.07.2019 року, якою встановлені порушення виконавця при складені розрахунку заборгованості від 31.08.2018 року, який охоплюється періодом розрахунку від 21.01.2019 року постановлена після оскаржуваної ухвали та не може оцінюватися судом.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги, що розрахунок заборгованості виконавця є неправомірним є безпідставними.

Колегія суддів також не погоджується з доводами скарги щодо неправомірного звернення стягнення виконавцем на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, оскільки виконавець діяв в межах своїх повноважень та відповідно до вимог Закону. Так, відповідно до ч.1 ст.68 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

В матеріалах справи відсутні докази, що скаржник має на рахунках в банках чи фінансових установах кошти на які виконавець може звернути стягнення в рахунок погашення боргу або, що скаржник володіє майном, на яке законом не заборонено звернути стягнення.

За таких обставин, висновок суду про відмову у задоволені скарги про скасування постанови виконавця про звернення стягнення на доходи боржника є вірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду про відмову у задоволенні вимог про скасування розрахунку заборгованості виконавця від 23.01.2019 року та про відмову у скасуванні постанови виконавця про звернення стягнення на доходи боржника постановлена з дотриманням норм процесуального права, а доводи наведені в апеляційній скарзі правильність висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Малиновського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог про скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 23 січня 2019 року, складеного старшим державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Худіною Оленою Василівною в межах виконавчого провадження № 46392332 та в частині відмови у задоволенні вимог про скасування постанови старшого державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Худіної Олени Василівни від 25 січня 2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку на підлягає.

Повний текст судового рішення складено 03.07.2020 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова