Справа № 426/48/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Реки А.С.,

за участі секретаря судового засідання Вітер І.П.,

розглянувши у підготовчому судовому залі суду м. Сватове Луганської області цивільну справу за позовом Сватівської райдержадміністрації, в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне некомерційне підприємство «Сватівська багатопрофільна лікарня» Сватівської районної ради Луганської області, Комунальне некомерційне підприємство «Сватівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Сватівської районної ради Луганської області про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав,-

за участі представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Борисенко Ю.О.,

представників третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

Встановив:

У провадженні Сватівського районного суду Луганської області перебуває дійсна справа.

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про закриття або залишення без розгляду та повернення позовної заяви Сватівської районної державної адміністрації, в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне некомерційне підприємство «Сватівська багатопрофільна лікарня» Сватівської районної ради Луганської області, Комунальне некомерційне підприємство «Сватівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Сватівської районної ради Луганської області про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав за відсутністю предмету спору, оскільки позов штучний та ґрунтується на сфальсифікованих протоколах засідань райради, за відсутності акту/рішення індивідуальною дії. Окрім того, вказав, що позивач та треті особи є комерційними закладами, не мають повноважень на звернення до суду та є злочинними організаціями.

Відповідач підтримала заявлене клопотання.

Представник позивача та представники третіх осіб заперечували проти задоволення заявленого клопотання, вважали його необґрунтованим та безпідставним.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ст. 1, 3 ЦК України, ст. 2, 4-5, 12-13, 19ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Суд звертає увагу на те, що позовна заява не може бути визнана неподаною та повернута позивачу з підстав ненадання ним доказів. Питання про доведеність порушеного права та інтересів вирішується за результатами розгляду справи по суті.

В статті 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є, зокрема, остаточне визначення предмету спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Також, згідно ч. 2 ст.197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі, має роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання.

У відповідності до положень ст. 200 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

За змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Схожого за змістом висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20).

Виходячи з викладеного, слід зазначити, що позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, та між сторонами існує спір стосовно даного питання, який на даний час не вирішено. Щодо доводів представника відповідача стосовно неналежних доказів, які надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, необхідно вказати, що зазначені обставини не свідчать про відсутність спору між сторонами, а питання допустимості доказів суд вирішує під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Окрім того, положення діючого законодавства не передбачають залишення позову без розгляду з вищевказаних підстав.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстав для закриття провадження у справі, повернення позову чи залишення без розгляду не вбачається, у зв`язку з чим клопотання представника відповідача задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 197, 255, 256, 259, 260 ЦПК України, суд -

Ухвалив:

В задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі або залишення без розгляду та повернення позовної заяви відмовити.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя А.С. Река