Борівський районний суд Харківської області
справа: № 614/448/20
провадження: 2/614/106/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

07.07.2020 смт. Борова Борівського району Харківської області

справа № 614/448/20

Борівський районний суд Харківської області в складі судді Гуляєвої Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

за участю учасників справи:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явилася

У С Т А Н О В И В :

1. Короткий зміст позовних вимог

27.05.2020 позивач звернувся до суду з позовом (з урахуванням уточнення до позовної заяви від 28.05.2020), в якому вказав, що він є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, вказаний факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Борівської ДНК 08 листопада 2000 р. та технічним паспортом на його імʼя.

Відповідно до довідки про склад сімʼї, за вищезазначеною адресою зареєстровані позивач та його племінниця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Приблизно з 2005 р., а як встановлено Актом обстеження понад 15 років його племінниця за місцем реєстрації не проживає, ввони тривалий час не спілкуються, її місцезнаходження відповідачу невідомо. Приблизно у 2005 р. відповідач разом зі своєю матірʼю виїхала до Греції.

Як відомо позивачу, його племінниця є громадянкою Греції.

Вважає, що відповідач, яка тривалий час не проживала за місцем своєї реєстрації, втратила право на користування будинком, внаслідок її відсутності без поважних причин понад один рік.

Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, чим порушуються права позивача.

Також позивач позбавлений права оформити субсидію та будь-які інші соціальні пільги.

2. Позиції учасників справи

28.05.2020 позивач надав уточнення до позовної заяви.

Ухвалою судді від 04.06.2020 у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Станом на 07.07.2020 відзив на позовну заяву до Борівського районного суду Харківської області не надійшов.

Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Позивач подав заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляді справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно не зʼявилася з невідомих суду причин, про дату, час і місце судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за місцем її реєстрації та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судова влада України. Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення за місцем реєстрації адресовані відповідачу були отримані позивачем ОСОБА_1, який зареєстрований та проживає за тією ж адресою. Довідкою виконавчого комітету Піско-Радьківської с/ради підтверджено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, але не проживає за місцем реєстрації.

Таким чином, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, ч.2 ст. 247 ЦПК України.

3. Встановлені в судовому засіданні обставини

Згідно копії технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду, ОСОБА_1 є власником житлового будинку в с.П-Радьківські Борівського р-ну Харківської обл. (а.с.8-10).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 листопада 2000 р., спадкоємцем майна гр. ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є син ОСОБА_1; спадкове майно складається з жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, на земельній ділянці Піско-Радьківської с/ради Борівського р-ну Харківської обл. (а.с.11).

За адресою - АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими: голова домогосподарства - ОСОБА_1, племінниця голови домогосподарства - ОСОБА_2; при обстеженні було встановлено, що в даному домогосподарстві ОСОБА_2 фактично не проживає; зі слів ОСОБА_1 його племінниця понад 15 років проживає в Греції, зв'язку з нею він не підтримує, адреса проживання її йому не відома; цю інформацію також підтверджують його сусіди, що підтверджується Актом обстеження домогосподарства гр. ОСОБА_1 (а.с.12).

ОСОБА_1, мешканець АДРЕСА_1, має слідуючий склад сімʼї: племінниця - ОСОБА_2, що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Піско-Радьківської с/ради Борівського р-ну Харківської обл. (а.с.13).

4. Релевантні джерела права й акти їх застосування

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Власник майна, згідно зі ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, випливають із житлових правовідносин та мають регулюватися положеннями ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, на положення яких в обгрутування правових підстав своєї вимоги посилається позивач.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членівїх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімʼї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімʼї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімʼї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-709цс16.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. №1382-ІV: «Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням…».

Згідно ст.11 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: «Орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці».

Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до закону №175/97-ЕР від 17 липня 1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

5. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідач, будучи зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1, не проживає там з 2005 р. При цьому, порушуючи права позивача як власника.

Згідно акту обстеження від 21 квітня 2020 р., ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає, зі слів ОСОБА_1 його племінниця понад 15 роківа проживає в Греції, цю інформацію також підтверджують його сусіди.

Так, пред'явлення позову про позбавлення ОСОБА_2 права користування жилим приміщенням є належним способом захисту цивільних прав, що в подальшому є підставою для її зняття з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.

6. Висновки суду за результатами розгляду справи

Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обставин позову та про задоволення вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням по АДРЕСА_1.

З дотриманням передбаченого законодавством порядку дослідження доказів, ухвалення судових рішень, судом було повно та всебічно з'ясовано всі обставини справи, на підставі яких, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

02.04.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв'язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно якого розділ XII "Прикінцеві положення" Цивільно-процесуального кодексу України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред'явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину".

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 191, 211, ч. 2 ст. 247, 259, 264, 265, 268, 273, 280-282, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, на підставі ст.ст.15,16,383,391,405 ЦК України,ст.ст.150,156 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловою площею в жилому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення може бути переглянуте Борівським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня закінчення дії карантину.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через Борівський районний суд протягом 30 днів з дня закінчення дії карантину. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня закінчення дії карантину апеляційної скарги через Борівський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Гуляєва Г. М.