Справа № 635/4607/17
Провадження № 2/635/1065/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2020 року смт. Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Назаренко О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Літінської Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості залишено без руху. Встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків
Після усунення недоліків, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 вересня 2017 року провадження у справі відкрито.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2017 року у забезпеченні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 червня 2018 року заяву представника заявника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про вступ у справу на стороні позивача в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , місце реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_2 .
06.08.2018 року за наслідками повторного автоматизованого розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який був проведено згідно розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області № 01-02/66 від 06.08.2018 у зв`язку з розглядом Вищою радою правосуддя 24.07.2018 заяви про звільнення судді Харківського районного суду Харківської області Караченцева І.В. та відповідно до наказу голови Харківського районного суду Харківської області від 26.07.2018 № 05-05/76 «Про відрахування судді Харківського районного суду Харківської області Караченцева І.В.», зазначена справа передана в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Назаренко О.В.
Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р. № 2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики до судового розгляду.
Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові, просив суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання неодноразово не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином. Про причини неявки суд не повідомляв. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання неодноразово не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином. Про причини неявки суд не повідомляла. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Враховуючи неодноразову неявку належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів в судове засідання, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
02 липня 2020 року на підставі ч. 4 ст. 268 ЦПК України вступна і резолютивна частини рішення підписані без проголошення.
Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.
Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.
13 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики №1/13.
Відповідно до п. 1.1 Договору позики в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному п.2.1 цього договору (надалі іменується «позика»), а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк.
Відповідно до п. 2.1 Договору позики розмір позики становить 879900,00 грн., що еквівалентно 110000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання даного договору.
У відповідності до п. 3.2 Договору позики за користування позикою позичальник сплачує позикодавцю проценти з розрахунку за кожний місяць користування позикою 1% від розміру позики, визначеного у п. 2.1 Договору, як еквівалент у доларах США, у національній валюті України за офіційним курсом НБУ на дату повернення позики.
Відповідно до п. 4.1. Договору позики строк позики розпочинається з моменту підписання даного Договору і закінчується 31.12.2014 року.
Відповідно до п. 5.1 Договору позики після закінчення строку, визначеного в п. 4.1 цього Договору, позичальник зобов`язується протягом 14 календарних днів повернути позикодавцеві позику у розмірі, визначеному у п. 2.1. Договору як еквівалент у доларах США, а також проценти, встановлені п. 3.2. Договору, у національній валюті України за офіційним курсом НБУ на дату повернення позики.
01 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №1А.
Відповідно до пункту 5.2. Договору поруки виконання зобов`язання за договором має бути здійснено у готівковій формі за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку із невиконанням позичальником та поручителем своїх зобов`язань за вказаними договорами, враховуючи п. 5.1 Договору позики, сума, що підлягає стягненню повинна бути еквівалентною до доларів США на час повернення коштів. Станом на 02.08.2017 за офіційним курсом НБУ долар США становить: 1 долар=25,86 грн. Враховуючи те, що сума повернення за договором позики повинна бути еквівалентною сумі 110000 доларів США на час повернення позики, то основна сума заборгованості за договором позики становить 110000*25,86=2844600 грн.
Відповідно до п. 3.2 Договору позики передбачено сплату процентів за користування позикою у розмірі 1% від розміру позики за кожний місяць користування позикою у еквіваленті до долара США за курсом НБУ на момент повернення позики. Станом на серпень 2017 року з моменту передачі позики, а саме з грудня 2013 року пройшло 45 місяців, то сума за процентами становить 2844600/100*45=1280070 грн. Тож 2844600+1280070=4124670 грн.
Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
З частини 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, вбачається, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості».
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним судом України в постанові № 6-63цсІЗ від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Судом встановлено, що боржником не виконано зобов`язань, визначених договором позики, кошти в строк, указаний у договорі, позивачеві не повернуто. Будь-яких доказів на спростування цього факту матеріали справи не містять. Відповідачами також не надано доказів щодо належного виконання ними умов договору позики та договору поруки, та повернення грошових коштів ОСОБА_1 ..
Згідно зі змістом ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..
Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Таким чином, беручи до уваги, що предметом доказування є існування у відповідача заборгованості зазначеної в позовній заяві та існування у позивача права вимоги, щодо її повернення, навіть після проведення судової психіатричної експертизи її висновок, в порядку ч.4 ст.77 ЦПК України, не повинен братись судом до розгляду як доказ.
Згідно ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, з урахуванням наведеного суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню.
При ухваленні рішення, відповідно до ст. 265 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат.
Позивачем при подачі позову до суду понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 8000,00 грн., що відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81,141, 247, 263-265,352,354,355,280-283 ЦПК України, суд -
позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики від 13 грудня 2013 року №1/13 у розмірі 4114670 (чотири мільйони сто чотирнадцять тисяч шістсот сімдесят) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8000,00 грн. в частковому співвідношенні по 4000 (чотири тисячі) грн. з кожного з відповідачів.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні касаційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області або до Харківського апеляційного суду.
Відомості, що не проголошуються:
позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 ;
відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 ;
третя особа - ОСОБА_4 , місце реєстрації та фактичного проживання АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складено 06 липня 2020 року.
Суддя О.В.Назаренко