У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2020 року

м. Київ

справа № 354/1014/13-ц

провадження № 61-9420 ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Шемрей Сергієм Богдановичем на ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 травня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 06 травня 2014 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом Івано-Франківського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Ворохтянський держлісгосп, до виконавчого комітету Поляницької сільської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Івано-Франківський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_1 03 вересня 2003 року.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 06 травня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 вересня 2014 року, позов задоволено.

Визнано недійсним державний акт серії ІФ №083740 на право власності на земельну ділянку площею 0.2500 га, яка розташована в с.Поляниця, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області, виданого Поляницькою сільською 03 вересня 2003 року ОСОБА_1 , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 000049, кадастровий номер земельної ділянки 220020023.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 243 гривні 60 копійок судових витрат.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про перегляд рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 06 травня 2014 року за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви зазначила, що рішенням Яремчанського міського суду від 06 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 вересня 2014 року, визнано недійсним виданий їй Поляницькою сільською радою державний акт серії ІФ №083740 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована в с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області.

Суди виходили з того, що вказаний державний був отриманий на підставі незаконного рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №27 від 10 липня 2003 року. Також суди посилалися на вирок Галицького районного суду від 20 квітня 2011 року. Однак, з`явилися обставини, які є підставою для перегляду вищевказаного рішення Яремчанського міського суду від 06 травня 2014 року за нововиявленими обставинами.

Так, стало відомо, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2014 року вирок Галицького районного суду від 20 квітня 2011 року скасовано із направленням справи на новий розгляд. Постановою Галицького районного суду від 04 березня 2015 року провадження у кримінальній справі закрито за строком давності. Про вказану обставину їй стало відомо згодом у 2015 році, оскільки вона не являлася стороною кримінального провадження.

Також нововиявленою обставиною є постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2014 року у справі №809/184/14, залишена в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 серпня 2014 року, якою встановлено факт чинності рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №27 від 10 липня 2003 року.

ДП «Ворохтянське лісове господарство» звернулося до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання нечинним рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №27 від 10 липня 2003 року, який постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року у справі №809/533/15 було задоволено.

Проте, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року вказану постанову скасовано. Відтак, з 16 листопада 2015 року відновили свою дію судові рішення в адміністративній справі №809/184/14, яким встановлено чинність та законність рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №27 від 10 липня 2003 року.

Крім того, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку як правовстановлюючого документа без оспорювання рішення, що надало право на отримання цього акта та визнання дій щодо цього факту незаконними, не передбачено законом.

Посилаючись на наведені обставини, як на нововиявлені, заявник просила скасувати рішення Яремчанського міського суду від 06 травня .2014 року та ухвалити нове рішення про відмову в позові прокурора.

Ухвалою Яремчанського міського суду від 18 лютого 2020 року, яка залишена без змін постановою Івано-франківського апеляційного суду від 20 травня 2020 року, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 06 травня 2014 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що факти, на які посилається заявник, не є нововиявленими, а тому заява ОСОБА_1 в цілому є необґрунтованою, недоведеною та не підлягає до задоволення.

22 червня 2020 року, засобами поштового зв`язку, до Верховного Суду подана касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 травня 2020 року в якій скаржник просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове, яким заяву задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд не врахував те, що державний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади та вирішення питання про правомірність видання такого акту залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, а тому наведені нововиявлені обставини щодо перегляду рішення суду першої інстанції є обґрунтованими.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 361 ЦПК України (в редакції 2004 року, чинній на час подання ОСОБА_1 заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами), рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини 2 зазначеної статті підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених у пунктах 1 та 2 частини 2 статті 361 ЦПК України є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 423 ЦПК України в чинній редакції, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (частина 4 статті 423 ЦПК України).

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вказані правові норми передбачають, що це мають бути обставини, які є істотними, тобто, такими, що якби вони були відомі раніше, то суд ухвалив би інше рішення; вони є нововиявленими, а не новими обставинами, тобто, існували на час розгляду судом спору; вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Правєдная проти Росії» від 18 листопада 2004 року зазначив, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у даній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Встановлено, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2014 року скасовано вирок Галицького районного суду від 20 квітня 2011 року у кримінальній справі №248436 щодо обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України. Справу передано на новий розгляд в суд першої інстанції.

Постановою Галицького районного суду від 04 березня 2015 року провадження у кримінальній справі закрито за строком давності притягнення до кримінальної відповідальності. На зазначену обставину ОСОБА_1 послалася як на нововиявлену.

Водночас, постановою Галицького районного суду від 04 березня 2015 року, як і вироком цього суду від 20 квітня 2011 року, встановлено, що члени організованої групи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , за погодженням з ОСОБА_4 , склали та видали завідомо неправдиві рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради, в тому числі №27 від 10 липня 2003 року, якими вилучено з Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ земельні ділянки загальною площею 40,69 га, віднесено їх в землі запасу сільської ради, змінено цільове призначення з земель лісового фонду в землі житлової та громадської забудови, які підписав та завірив печаткою сільський голова. У подальшому члени організованої групи склали та видали завідомо неправдиві додатки до рішень виконавчого комітету Поляницької сільської ради, в тому числі до рішення №27 від 10 липня 2003 року, яким надано громадянам земельні ділянки. Рішення про вилучення земель державної власності не приймались.

Таким чином, скасування вироку Галицького районного суду від 20 квітня 2011 року та закриття провадження у кримінальній справі не встановлює законність рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №27 від 10 липня 2003 року, на підставі якого ОСОБА_1 видано державний акт серії ІФ №083740 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована в с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, а, отже, не спростовує обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та не може вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що предметом спору у справі №809/184/14 було рішення Поляницької сільської ради від 09 лютого 2005 року №114, а не рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 10 липня 2003 року №27.

Також, судом обґрунтовано зазначено, що постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року скасовано з підстав непідсудності даної справи адміністративному суду. При цьому, зі змісту ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року вбачається, що апеляційним судом не давалася оцінка встановленим судом першої інстанції обставинам.

Доводи касаційної скарги є необґрунтованими, оскільки незаконність визнання недійсним державного акта на право власності на землю як правовстановлюючого документа без оспорення рішення, що надало право на отримання цього акта, могла б бути предметом оцінки судами при розгляді цивільної справи та не може бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в них доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Шемрей Сергієм Богдановичем на ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 травня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 06 травня 2014 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом Івано-Франківського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Ворохтянський держлісгосп, до виконавчого комітету Поляницької сільської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров