Справа № 446/614/18 Головуючий у 1 інстанції:Бакай І.А.
Провадження № 22-ц/811/1365/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 січня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22 серпня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00%. на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, підпис відповідача у заяві підтверджує згоду на прийняття публічної пропозиції банку щодо укладення договору про надання банківських послуг, який складають підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку (http//privatbank.ua/terms/pages/70/). Стверджує, що банк виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, які відповідачка не повернула. Станом на 28 лютого 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 74 013,46 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 1394,84 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 64217,98 грн.; заборгованість за пенею та комісією 4400.00 грн.; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. (фіксована частина) та 3500,64 грн. (процентна складова). З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 74 013,46 грн. та судові витрати у розмірі 1762 грн.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 січня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт стверджує, що ОСОБА_1 особистим підписом у заяві-анкеті засвідчила, що згідна з тим, що ця заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку» складають договір про надання банківських послуг, вона ознайомлена з відповідними документами, а отже, повністю згідна з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах. Зазначає, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, крім того закон не вимагає наявності жодного підпису відповідача під публічно розміщеними «Умовами та Правилами надання банківських послуг», оскільки договір є договором приєднання. Апелянт вважає, що правочин є таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, оскільки кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредитом є сплата відсотків. Апелянт зазначає, що позивачем належні та допустимі докази на обгрунтування позовних вимог, а також розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписку про рух коштів. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані ОСОБА_1 кредитні кошти були повернуті банку.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі ст. 634 ЦК Українидоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 серпня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 1400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

В матеріалах справи міститься копія анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», з підписом ОСОБА_1 із зазначенням її анкетних даних (а.с. 6), підписання якої нею не заперечується.

Відповідач в анкеті-заяві підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua? складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Підтвердила, що ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згідна з його умовами, що ознайомлена та згідна з «Умовами і правилами надання послуг». Примірник договору про надання банківських послуг згідна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 22.08.2012 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 28.02.2018 року вбачається, що така становить 74 013,46 грн., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1394,84 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 64 217,98 грн., заборгованості за нарахованою пенею, комісією у розмірі 4400,00 грн. та заборгованості за штрафами у розмірі 4000,64 грн. (а.с.4-5).

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просив, крім заборгованості за тілом кредиту, стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом, заборгованість за нарахованою комісією та заборгованість за штрафами, однак у анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 22 серпня 2012 року, яка міститься в матеріалах справи, і є підписаною сторонами, процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та визначення їх розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.08.2012 року посилався на Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», як невід`ємні частини кредитного договору.

У витягу з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягу з «Умов та правил надання банківських послуг», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та (або) процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з «Тарифів» та Витяг з Умов та правил розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, а також те, що вказані документи станом на 22.08.2012 року містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 виловила правову позицію проте, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З врахуванням вищенаведеного вірними та обґрунтованими є висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за нарахованими позивачем відсотками за користування кредитом у розмірі 64217,98 грн., заборгованості за нарахованою пенею та комісією у розмірі 4400,00 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 3500,64 грн.

Разом з тим колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо відмови у стягненні 1394.84 грн. заборгованості по тілу кредиту, оскільки відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих нею кредитних коштів, на підтвердження відсутності у неї заборгованості по поверненню цієї суми коштів.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції вважав встановленою обставину укладення 22.08.2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 договору, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, розмір кредитного ліміту 1400.00 грн., що підтверджується анкетою - заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, і відповідачкою не заперечується.

Відмова суду першої інстанції у стягненні 1394.84 грн. коштів, отриманих відповідачкою в межах кредитного ліміту, розмір якого відповідачкою було погоджено, судом першої інстанції не мотивована і така, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження повернення цих коштів, суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/176, провадження №14-131цс19.

Заперечуючи щодо позову, в тому числі щодо стягнення 1394.84 грн. (основне зобов`язання), представник ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву посилається на те, що вона по кредитній картці № НОМЕР_1 за період з 22.08.2012 року до 24.07.2015 року сплатила 6590.00 грн. з отриманих у кредит 1400.00 грн., тобто, сплатила суму коштів значно більшу, ніж отримала у кредит.

Такі доводи спростовуються долученим до матеріалів справи розрахунком заборгованості за кредитним договором №б/н від 22.08.2012 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом ОСОБА_1 станом на 28.02.2018 року, яким підтверджується неодноразове зняття ОСОБА_1 кредитних коштів та неодноразове добровільне часткове погашення нею сум за наданим кредитом, після погашення яких розмір заборгованості за основним зобов`язанням становить 1394.84 грн., а відтак така сума підлягає стягненню з відповідачки.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» та стягнення на його користь 1394.84 грн., то з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» слід стягнути 33.13 грн. судового збору за подання позову та 49,69 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 січня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22.08.2012 року в розмірі 1394.84 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 64217,98 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом; 4400.00 грн. заборгованості по пені та комісії; 500,00 грн. (фіксована частина) та 3500,64 грн. (процентна складова) штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 33,13 грн. судового збору за подання позову та 49,69 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 01.07.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.