Постанова

Іменем України

02 липня2020 року

м. Київ

справа № 727/11251/19

провадження № 61-8013св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представник заявника - Гембусь -Малецька Мар`яна Володимирівна,

суб`єкт оскарження -державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Савка Максим Степанович,

заінтересована особа (боржник) -ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» на постанову Чернівецького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Половінкіної Н. Ю.,

Владичана А. І., Литвинюк І. М., від 23 січня 2020 року.

Короткий зміст скарги та її обґрунтування

У жовтні 2019 року акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -

АТ «УкрСиббанк», банк) звернулось до суду із скаргою на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області

Савки М. С., заінтересована особа - ОСОБА_2 .

Скарга обґрунтована тим, що 18 вересня 2019 року банк звернувся до Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа

№ 2-684/11, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівців

12 березня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь

ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором кредиту від 29 травня

2007 року № 0 у розмірі 772 018,71 грн. АТ «УкрСиббанк» зазначило, що 08 жовтня 2019 року державним виконавцем здійснено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з тим, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 16 листопада 2017 року виконавчий лист

№ 2-684/11, виданий Шевченківським районним судом м. Чернівців

12 березня 2014 року, визнано таким, що не підлягає виконанню. Заявник вказував, що постановою Апеляційного суду Чернівецької області

від 05 квітня 2018 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 16 листопада 2017 року скасовано.

Посилаючись на зазначені обставини, заявник просив суд скасувати повідомлення про повернення виконавчого листа № 2-684/11, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівців 12 березня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором кредиту від 29 травня 2007 року № 0 у сумі

772 018,71 грн без прийняття до виконання; зобов`язати державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області

Савку М. С. розглянути заяву АТ «УкрСиббанк» від 18 вересня 2019 року

№ 21-4/654 про відкриття виконавчого провадження та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців, у складі судді Волошина С. О., від 18 листопада 2019 року скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено. Визнано неправомірним та скасовано рішення (повідомлення) державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Савки М. С. від 08 жовтня 2019 року про повернення виконавчого листа № 2-684/11, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівців

12 березня 2014 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь

АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 29 травня

2007 року № 0 у розмірі 772 018, 71 грн без прийняття до виконання. Зобов`язано державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), розглянувши заяву АТ «УкрСиббанк» від 18 вересня 2019 року № 21-4/654 про відкриття виконавчого провадження та прийняти рішення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвала суду першої інстанції мотивована відсутністю у державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області

Савки М. С. підстав, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, оскільки ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівців від 16 листопада 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,була скасована постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 05 квітня 2018 року.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 23 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 18 листопада 2019 року скасовано.

Скаргу АТ «УкрСиббанк» залишено без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що під час розгляду державним виконавцем заяви АТ «УкрСиббанк» про відкриття виконавчого провадження постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 18 грудня 2017 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-684/11, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівців

12 березня 2014 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь

ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором кредиту від 29 травня

2007 року № 0 у розмірі 772 018,71 грн, була чинною та в установленому законом порядку не скасована. З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відсутні правові підстави для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-684/11, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівців 12 березня 2014 року. Суд апеляційної інстанції зазначив, що подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду

від 17 квітня 2019 року у справі № 914/4192/15.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі АТ «УкрСиббанк» просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а також на те, що висновки суду апеляційної інстанції суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах

від 10 листопада 2018 року у справі № 910/24550/13, від 13 листопада

2018 року у справі № 909/1056/15, від 23 січня 2019 року у справі

№ 494/1528/15-ц, від 11 червня 2019 року у справі № 921/304/15-г/16. На думку заявника, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що предметом оскарження є повідомлення державного виконавця

від 08 жовтня 2019 року про повернення виконавчого листа без прийняття до виконання. Заявник вважає, що відсутні підстави для повернення виконавчого листа без прийняття до виконання з підстав визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Суди мали надати оцінку саме повідомленню від 08 жовтня 2019 року, а тому в межах цієї справи у суду апеляційної інстанції не було правових підстав для застосування положень статей 40, 41 Закону України «Про виконавче провадження» та фактично зміни підстави повернення виконавчого документа, яка не зазначена у повідомленні державного виконавця про повернення виконавчого документу. Також заявник вважає, що відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у подібних правовідносинах.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити касаційну скаргу АТ «УкрСиббанк» без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість. Заявник погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що наявність чинної постанови про закінчення виконавчого провадження, яку стягувач не оскаржував у встановленому законом порядку, унеможливлює як відкриття нового, так і відновлення виконавчого провадження. На думку заявника, власна позиція стягувача щодо спірних правовідносин не може бути підставою для скасування законної постанови суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2020 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 вересня 2019 року АТ «УкрСиббанк» звернулося до Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-684/11, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівців 12 березня

2014 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь

ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором кредиту від 29 травня

2007 року № 0 у розмірі 772 018,71 грн.

08 жовтня 2019 року державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Савкою М. С. складено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з тих підстав, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців

від 16 листопада 2017 року у справі № 2/684/11 виконавчий лист, виданий Шевченківським районним судом м. Чернівців 12 березня 2014 року, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 05 квітня 2018 року у справі № 2/684/11 ухвалу Шевченківського районного суду

м. Чернівців від 16 листопада 2017 року скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

При цьому постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Дущенко В. В. про закінчення виконавчого провадження від 18 грудня 2017 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/684/11, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівців 12 березня 2014 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором кредиту від 29 травня 2007 року № 0 грошових коштів у сумі 772 018,71 грн закінчено на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 447 ЦПК Українивстановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент складення державним виконавцем повідомлення) виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (пункт 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом абзацу 2 частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Наявність чинної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження унеможливлює як відкриття нового, так і відновлення виконавчого провадження. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 914/4192/15.

Розглядаючи скаргу на дії державного виконавця, застосувавши до спірних правовідносин зазначені вище норми матеріального та процесуального права, встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення скарги, оскільки підставою повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання державний виконавець визначив ту обставину, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 16 листопада 2017 року за № 2-684/11 визнано виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Чернівців від 12 травня 2011 року таким, що не підлягає виконання повністю. Однак державним виконавцем не враховано, що постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 05 квітня 2018 року по справі № 2-684/11 ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 16 листопада 2017 рокускасовано та в задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

При цьому у повідомленні про повернення виконавчого документа без виконання державний виконавець не вказав норму Закону України «Про виконавче провадження», яка б була підставою для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Савка М. С. за відсутності правових підстав повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.

Посилання касаційної скарги на постанови Верховного Суду

від 10 листопада 2018 року у справі № 910/24550/13, від 13 листопада

2018 року у справі № 909/1056/15, від 23 січня 2019 року у справі

№ 494/1528/15-ц, від 11 червня 2019 року у справі № 921/304/15-г/16 є безпідставними, оскільки обставини у цих справах та у справі, яка переглядається, не є подібними.

Апеляційний суд на вищезазначені вимоги закону уваги не звернув, відмовляючи у задоволенні скарги залишив поза увагою, що предметом оскарження було саме повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 08 жовтня 2019 року, тому оцінка інших, не застосованих виконавцем, підстав для повернення виконавчого документа без виконання здійснена судом апеляційної інстанції безпідставно.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і дотримався вимог статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив обставини справи та правильно вирішив спір.

За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 23 січня 2020 рокускасувати.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 18 листопада 2019 року залишити в силі.

Стягнути з Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області

() на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» () судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович