провадження № 6/752/525/20
УХВАЛА

17.06.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лисенка Сергія Олексійовича про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и в:

в червні 2020 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лисенко С.О. звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання останнім своїх зобов`язань за виконавчим листом № 2-2462/11 від 23.03.2012 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Європейський страховий альянс» заборгованості в розмірі 131574,42 грн., основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження. В обґрунтування подання зазначено про те, що з часу відкриття виконавчого провадження № 58701985 боржником ОСОБА_1 не виконано рішення суду, а тому наявність у особи невиконаних зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, та безрезультативність вжитих заходів в ході виконавчого провадження є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

За змістом положень ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Приватний виконавець для розгляду подання не з`явився.

Суд, розглянувши подання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що вказане подання підлягає задоволенню за наступних підстав.

Суом встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лисенка С.О. перебуває виконавчий лист № 2-2462/11 від 23.03.2012 року, виданий Дарницьким районним судом м. Києва, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Європейський страховий альянс» заборгованості в розмірі 131574,42 грн.

22.03.2019 року приватним виконавцем Лисенком С.О. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 58701985, якою боржника було зобов`язано подати приватному виконавцю декларацію про доходи та майно.

Дана постанова була направлена боржнику ОСОБА_1 за вказаною у виконавчом листі адресою до відома, про що свідчить копія реєстру поштових відправлень.

22.03.2019 року приватним виконавцем були винесені постанови про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт майна боржника, а 17.05.2019 року - постанову про розшук майна боржника, а саме: транспортні засоби, які належать боржнику на праві власності.

Копії постанов були направлені призваним виконавцем боржнику для відома.

Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві боржник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

24.05.2019 року та 20.11.2019 року на адресу боржника були направлені виклик приватного виконавця, яким зобов`язано боржника з`явитись до виконавця.

Відповідно до актів приватного виконавця від 17.05.2019 року, 21.01.2020 року, 04.06.2020 року, виїздом за місцем реєстрації боржника, останній, був відсутній, та провести виконавчі дії не вбачалось можливим.

Станом на момент написання подання боржником рішення суду в повному обсязі не виконано, борг не сплачено, декларація про доходи та майно боржника фізичної особи боржником не надано.

Боржник фактично проігнорував законні вимоги приватного виконавця, жодної інформації про майно на яке можливо звернути стягнення відповідно до вимог Закону для виконання виконавчого документа та пояснень про причини невиконання рішення суду боржник не надав.

Матеріали виконавчого провадження, на думку суду, містять достатні докази обізнаності боржника, щодо відкриття виконавчого провадження та приватним виконавцем в межах повноважень вживались всі можливі заходи щодо примусового виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 33 Конституції кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органам місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

У своєму Рішенні від 30.06.2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної силі утверджує авторитет держави як правової.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошував, що право на звернення до суду, гарантовані статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними і нести шкоду стороні у провадженні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції невиконання судових рішень негативно впливає на авторитет судової влади, оскільки в цьому разі не досягається кінцева мета правосуддя. Це призводить до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Частинами 1-4 ст. 441 ЦПК України визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України», на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Отже, питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у порядку, передбаченому ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 441 ЦПК України. Враховуючи наведені норми, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України застосовується у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Факт невиконання судового рішення не є підставою для постановлення ухвали про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, для застосування вказаного заходу державному виконавцю необхідно довести наявність умисних дій та або бездіяльності боржника, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення.

Відповідно до роз`яснень Верховного суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається факт умисного ухилення боржником ОСОБА_1 від виконання власних боргових зобов`язань у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-2462/11 від 23.03.2012 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Європейський страховий альянс» заборгованості в розмірі 131574,42 грн.

Враховуючи викадене, а також приймаючи до уваги те, що наявні в матеріалах справи докази, на переконання суду, свідчать, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, та з урахуванням вжитих приватним виконавцем заходів примусового виконання виконавчого листа, їх співмірність у співвідношенні до запропонованих заходів обмеження до суми боргових зобов`язань, суд вважає подання обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лисенка Сергія Олексійовича про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, - задовольнити.

Встановити тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до моменту повного виконання ним своїх зобов`язань у виконавчому провадженні № 58701985 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва № 2-2462/11 від 23.03.2012 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Європейський страховий альянс» заборгованості в розмірі 131574,42 грн.

Виконання ухвали покласти на Адміністрацію Державної прикордонної служби України.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя Н.П. Чередніченко