Справа №345/4790/19
Провадження № 2/345/82/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2020 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Миговича О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 В ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» в структуру якого входить Калуське відділення до ОСОБА_3 про усунення порушення нормативних відстаней в охоронній зоні газопроводу середнього тиску, суд

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом.

Позовні вимоги мотивує тим, що у травні 2017 році, працівниками Калуського УЕГГ проведено комплексне приладне обстеження підземного газопроводу та зафіксовано порушення в охоронній зоні газопроводу низького тиску за адресою АДРЕСА_1 прибудову до житлового будинку, яка знаходяться на відстані -0,3 м від осі газопроводу низького тиску. Карта ескіз та робочий листок № 1265 від 13.10.2017р. (Комплексне приладне обстеження підземного газопроводу проведено працівниками АТ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ», які пройшли відповідні інструктажі роботи проведено приладом АППК-2000АС № 0509).

По даному факту було здійснено виїзд комісії з складі працівників Калуського відділення АТ «Івано-Франківськгаз» та заступника начальника УЖКГ Калуської міської ради. Комісією складено Акт від 09.11.2017 року, яким зафіксовано порушення. Даний акт та попередження надіслано на ім`я ОСОБА_3 .

Оскільки Відповідач по справі проігнорувала зазначені вимоги, не з`явилася до Калуського відділення АТ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ» для вирішення питання щодо виносу газопроводу на нормативну відстань, АТ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ» було надано запит до Калуської міської ради Івано-Франківської області та відділу державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради по питанню чи надавались відповідні дозволи на реконструкцію квартири АДРЕСА_2 та, чи приймалось проведене будівництво в експлуатацію.

Згідно відповіді Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради, на наш лист стосовно надання інформації, чи видавався дозвіл на проведення робіт та чи прийняті об`єкти в експлуатацію надав відповідь № 02-29/87 від 31.05.2018р. про те, що інформація по АДРЕСА_1 в відділі відсутня. Згідно відповіді Калуської міської ради зазначено, що будівельний паспорт на реконструкцію не видавався.

Знаходження прибудови до житлового будинку по АДРЕСА_3 , а саме до балкону квартири кв. №2 в охоронній зоні газопроводу є порушенням вимог, тому позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_3 усунути порушення нормативних відстаней в охоронній зоні газопроводу середнього тиску за адресою АДРЕСА_1 , шляхом знесення даної прибудови до балкону квартири житлового будинку та стягнути судові витрати по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить позов задоволити з наведених у позові підстав.

Представник відповідачки та відповідачка в судовому засіданні позов не визнали, просять у задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що у травні 2017 році, працівниками Калуського УЕГГ проведено комплексне приладне обстеження підземного газопроводу та зафіксовано порушення в охоронній зоні газопроводу низького тиску за адресою АДРЕСА_1 прибудову до житлового будинку, яка знаходяться на відстані - 0,3 м від осі газопроводу низького тиску (а.с.14-15).

По даному факту було здійснено виїзд комісії з складі працівників Калуського відділення АТ «Івано-Франківськгаз» та заступника начальника УЖКГ Калуської міської ради. Комісією складено Акт від 09.11.2017 року, яким зафіксовано порушення. Даний акт та попередження надіслано на ім`я ОСОБА_3 (а.с.9,13).

Згідно відповіді Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради, на наш лист стосовно надання інформації, чи видавався дозвіл на проведення робіт та чи прийняті об`єкти в експлуатацію надав відповідь № 02-29/87 від 31.05.2018р. про те, що інформація по АДРЕСА_1 в відділі відсутня. Згідно відповіді Калуської міської ради зазначено, що будівельний паспорт на реконструкцію не видавався (а.с.11,12).

Відповідно до ст. 73 Земельного кодексу України, до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, надані під наземні і підземні трубопроводи та їх споруди, а також під наземні споруди підземних трубопроводів. Уздовж наземних і підземних трубопроводів встановлюються охоронні зони.

Пунктом «а» ч. 1 ст. 112 Земельного кодексу України встановлено, що охоронні зони створюються уздовж ліній земель транспорту для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей і довкілля. Також, відповідно ст. 11 Закону України «Про трубопровідний транспорт», до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, на яких збудовано наземні і підземні трубопроводи та їх споруди, а також наземні споруди підземних трубопроводів. Уздовж трубопроводів встановлюються охоронні зони. Земля в межах охоронних зон не вилучається, а використовується з обмеженнями (обтяженнями) відповідно до закону або договору.

За змістом ч. 1 Кодексу газорозподільних мереж, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 р. N 2494, охоронну зону об`єктів газорозподільної системи, як територію, обмежену умовними лініями, уздовж наземних, надземних і підземних газопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції розподільних газопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежується провадження господарської та іншої діяльності.

Нормою п. 3 ч 4 Розділу II Кодексу газорозподільних мереж, з метою забезпечення безпечної експлуатації об`єктів ГРМ встановлюються охоронні зони, зокрема, вздовж газопроводів низького тиску - у вигляді ділянки землі, обмеженої умовними лініями, що проходять в 2 метрах від осі газопроводу по обидва боки.

Згідно п. 5 ч. 4. Розділу III Кодексу, земельні ділянки, розташовані в охоронних зонах об`єктів ГРМ, не вилучаються у їх власників або користувачів, а використовуються з обмеженнями, встановленими цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України , житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Як роз`яснено в п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» відповідно до вимог ст. 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 ст. 376 України та ст. 391 ЦК України).

З урахуванням змісту вищевказаних правових норм в поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України , відповідно до частини першої якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів..

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, з урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Разом із тим, ч. 7 ст. 376 ЦК України передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З роз`яснень, викладених у п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності, а також свідоцтва про право на спадщину від 06.12.2012 року відповідачка ОСОБА_3 успадкувала частину квартири по АДРЕСА_1 , а інша частина зазначеної квартири є власністю відповідачки ОСОБА_3 як частина у спільній власності подружжя і зареєстрована за нею лише 26.12.2012 року, що відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України є моментом набуття нею права власності (а.с.48, 49, 50-51, 52, 53, 54), тому відповідачка не здійснювала добудову до квартири. На момент реєстрації прав на зазначене вище нерухоме майно, добудована житлова кімната врахована до загальної площі квартири.

Позивач не довів жодними доказами факт порушення його права як співвласника земельної ділянки, оскільки таким він не є, а так само ним не наведено доказів, які б однозначно доводили можливість створення небезпеки через знаходження будівлі поблизу газопроводу. Позивачем не надано план земельної ділянки, з якого було б видно існування тих самих червоних обмежувальних ліній на схемі прибудинкової території, які порушив забудівельник ОСОБА_5 , здійснивши прибудову до квартири.

Окрім цього суд вказує, що твердження представника відповідача про пропущення строку позовної давності позивачем є необґрунтованим, оскільки позивач дізнався про порушення його права у 2017 році. З огляду на вказане судом встановлено, що позивач не пропустив трирічний строк позовної давності.

Додатково суд зазначає, що відповідно до п. 29 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року враховуючи, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, строк позовної давності на вимоги про проведення перебудови самочинно збудованого чи такого, що будується, житлового будинку, прибудови до нього, будівлі, споруди чи іншого нерухомого майна, а також про знесення таких об`єктів не вважається пропущеним незалежно від тривалості часу, який минув після закінчення чи початку будівництва.

Згідно роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» - відхилення від проекту забудови об`єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об`єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об`єкта нерухомості.

Враховуючи вищевикладене суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши зібрані докази, приходить до висновку, що вимоги позивача зобов`язати відповідача знести прибудову до балкону квартири житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 є безпідставними, а тому позов не підлягає до задоволення.

На підставі ст.ст. 13, 319, 321, 373, 1163, 1164 ЦК України, ст. ст. 112, 110 ЗК України, Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів», Закону України "Про трубопровідний транспорт", керуючись ст.ст.12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, суд, -

р і ш и в :

У задоволенні позову Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» в структуру якого входить Калуське відділення до ОСОБА_3 про усунення порушення нормативних відстаней в охоронній зоні газопроводу середнього тиску відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: