Провадження № 2/522/5158/20
У Х В А Л А

03 липня 2020 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Чернявська Л.М., розглянивши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину,

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (остання відома адреса: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. Позивачка просить:

Розірвати шлюб, що уклали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 липня 2012 року, актовий запис № 2017, зареєстрований Палацом одруження № 1 управління РАЦС Москви.

Повернути позивачці дошлюбне прізвище ОСОБА_3 .

Відстрочити сплату судового збору на один місяць у зв`язку з поганим майновим станом позивачки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

При цьому суд бере до уваги, те що Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132).

В той же час згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть права. Більше того, встановлене державою обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети і якщо не буде забезпечено пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (п. 65), рішення від 18 лютого 1999 р. у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 59), рішення від 10 травня 2001 р. у справі «Т.Р. та К.М. проти Сполученого Королівства» (п. 98), рішення від 10 травня 2001 р. у справі «Z. Та інші проти Сполученого Королівства» (п. 93), рішення від 12 липня 2001 р. у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччині" (п. 45).

У зв`язку з наведеним ст. 136 ЦПК України та ст.8 Закону України «Про судовий збір» не повинні застосовуватися судом суто формально, адже зазначена норма внутрішнього національного законодавства безумовно може обмежити право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Суддя, проаналізувавши матеріали позову, встановив, що ОСОБА_1 взагалі не надала будь-яких доказів свого скрутного матеріального становища.

При цьому, суд бере до уваги той факт, що позовна заява подається не особисто позивачем а його представником, адвокатом Чумачкенко С.О.

За таких обставин, суддя вважає клопотання про відстрочку оплати судового збору не обґрунтованим та таким, що має на меті уникнення сплати судового збору в позаправовий спосіб, що є зловживанням своїми процесуальними правами, а тому відмовляє у наданні ОСОБА_1 відстрочки сплати судового збору.

Крім того, Порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення Закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 414 Цивільно-процесуального кодексу України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право».

Статтею 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Позивачем наданий суду оригінал свідоцтва про шлюб, зареєстрований 05 липня 2012 року, актовий запис № 2017, зареєстрований Палацом одруження № 1 управління РАЦС Москви.

При цьому, суду не надані відомості щодо здійснення реєстрації на території України відомостей про шлюб, зареєстрований 05 липня 2012 року в управлінні РАЦС Москви.

Таким чином, позивачка, звертаючись до суду з заявою про розірвання шлюбу, повина надати суду відомості про реєстрацію в Україні шлюбу укладеного на території іноземної держави.

Зазначені недоліки перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі.

А тому зважаючи на викладене, приходжу до висновку, що дану заяву слід залишити без руху, а позивачці надати строк, протягом якого необхідно усунути вказані недоліки та подати заяву із врахуванням зазначених в ухвалі недоліків.

Керуючись ст. ст.136, 185, 258, 260 ЦПК України, ст.ст. 5,8 Закону України Про судовий збір»,

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про відстрочку оплати судового збору.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину залишити без руху.

Позивачу необхідно надати суду відомості про реєстрацію в Україні шлюбу, який укладений в іноземній державі.

Надати позивачу строк на усунення недоліків в позовній заяві, який не перевищує десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Л.М. Чернявська

"03" липня 2020 р.