ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» червня 2020 року

м. Харків

справа № 636/2705/18-ц

провадження 22ц/818/1482/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , представники позивачки - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

третя особа - Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15 листопада 2019 року в складі судді Карімова І.В.

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 в селі Тернова Чугуївського району Харківської області у віці 87 років, у зв`язку з чим відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Також, до складу спадщини увійшли грошові внески, про що їй стало відомо з відповіді Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області від 01 червня 2018 року, однак у неї відсутні відомості щодо розміру та місця розміщення цих грошових внесків.

Зазначила, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є вона та син ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Померла хоча і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак з 01 жовтня 2011 року по день смерті мешкала разом із нею та її сином ОСОБА_7 в орендованому нею будинку АДРЕСА_1 . Вони мали взаємні права та обов`язки, спільний побут, спільний бюджет, вели спільне господарство. Вона купувала для неї ліки, продукти харчування, одяг, забезпечувала всім необхідним. За свої кошти вона організувала поховання матері та її помини.

Зазначила, що 24 травня 2018 року вона звернулася до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про те, що вона спадщину прийняла та просила повідомити, чи заводилися спадкові справи після смерті її матері та брата і до якого нотаріуса вона має звернутися для оформлення належної їй Ѕ частини спадкової маси. Із відповіді нотаріальної контори їй стало відомо, що її брат за життя спадщину прийняв фактично і за його заявою йому видано свідоцтва про права на спадщину за законом.

Вказала, що її брат порушив усну домовленість між ними щодо прийняття спадщини разом після смерті матері.

Наразі син її брата, який прийняв спадщину після смерті матері, помилково вважає себе єдиним власником спадщини.

Просила встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати частково недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано 07 серпня 2013 року Чугуївською державною нотаріальною конторою № 1-1514, на ім`я ОСОБА_6 на житловий будинок АДРЕСА_1 в Ѕ частині; свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 07 серпня 2018 року Чугуївською державною нотаріальною конторою № 1-1516 на грошові внески на ім`я ОСОБА_6 в Ѕ частці; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 48 кв м, житловою площею 35,8 кв м з відповідними надвірними будівлями та спорудами; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на Ѕ частину грошових внесків; стягнути з ОСОБА_4 на її користь судовий збір в розмірі 2466,80 грн.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 15 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала вимоги та доводи позовної заяви. При цьому зазначила, що нею надано належні та допустимі докази, які у сукупності підтверджують факт постійного місця проживання спадкодавиці за адресою: АДРЕСА_1 .

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

11 січня 2020 року до суду апеляційної інстанції від позивачки надійшли клопотання про витребування доказів та виклик свідків, які підтримані представниками в суді апеляційної інстанції, однак не обґрунтовані, тому залишені без задоволення.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що належних та достатніх доказів спільного проживання померлої ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , до суду не надано.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 та після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, до спадкової маси увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому померла була зареєстрована і проживала, та грошові внески.

Із відповіді Комунального підприємства «Чугуївське міськБТІ" № 671 від 24 квітня 2018 року вбачається, що згідно з реєстраційними матеріалами бюро право власності станом на 31 грудня 2012 року на майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_5 , а саме Ѕ частина на підставі свідоцтва про право власності, видане Чугуївським державною нотаріальною конторою від 19 лютого 1977 року, реєстраційний № 614, а інша Ѕ частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Чугуївським державною нотаріальною конторою від 19 лютого 1977 року, реєстраційний № 617 (а.с.28).

ОСОБА_1 є рідною дочкою померлої ОСОБА_5 (а.с.15,16).

25 травня 2018 року через 6 років після смерті матері ОСОБА_1 звернулася до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області з заявами щодо повідомлення чи заводилися спадкові справи після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , надати витяги із спадкового реєстру (а.с. 18,19).

Як вбачається з відповіді Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області від 01 червня 2018 року № 2151/01-16, після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в термін передбачений статтею 1270 ЦК України з заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини в нотаріальну контору спадкоємці не звертались, але ОСОБА_6 спадщину прийняв фактично, тим що відповідно до вимог статті 1268 ЦК України постійно проживав разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини, про що свідчить інформація про реєстрацію, яка видана виконкомом Малинівської селищної ради.

07 серпня 2013 року до нотаріуса Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області звернувся син спадкодавиці - ОСОБА_6 на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно інформаційних довідок зі: спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа не заводилась, спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіти відсутні. 07 серпня 2013 року заведена спадкова справа за № 539/2013. 07 серпня 2013 року за реєстровим № 1-1514 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_6 на житловий будинок АДРЕСА_1 та цього ж дня за реєстровим № 1-1516 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові внески на ім`я ОСОБА_6 (а.с.20).

01 жовтня 2011 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 укладено договір найму (оренди) житлового будинку, відповідно до умов якого цим договором регулюються правовідносини, пов`язані із переданням наймодавцем наймачу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 для постійного проживання у ньому наймача та членів його родини на визначений цим договором строк та за встановлену цим договором плату. Будинок винаймається, надається наймачу для постійного проживання наймача та членів його родини: наймач ОСОБА_1 , мати наймача ОСОБА_5 , син наймача ОСОБА_7 , онука наймача ОСОБА_9 . Строк найму будинку складає 18 місяців з моменту укладення договору (а.с.21).

03 травня 2018 року депутатом селищної ради ОСОБА_10 та сусідів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 складено акт № 46, яким встановлено, що ОСОБА_5 мешкала з 01 жовтня 2011 року до дня свої смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з онуками ОСОБА_7 та дочкою ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 . Вони, як сусіди, бачили, що дочка та онук піклувалися та доглядали за ОСОБА_5 . Їм відомо, що дочка та онук поховали ОСОБА_5 та здійснили помини за власні кошти (а.с.22).

08 травня 2018 року депутатом Малинівської селищної ради в.о. № 22 ОСОБА_14 складено акт про підтвердження написання пояснень сусідів домоволодіння по АДРЕСА_1 , відповідно до якого дійсно в її присутності були написані пояснення сусідів ОСОБА_1 , яка мешкає по АДРЕСА_1 , а саме пояснення ОСОБА_15 , який мешкає по АДРЕСА_2 ОСОБА_16 , яка мешкає по АДРЕСА_3 ОСОБА_17 , яка мешкає по АДРЕСА_4 . З пояснень цих осіб вбачається, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент своєї смерті проживала разом із своєю дочкою ОСОБА_1 та онуком ОСОБА_7 в с. Тернова (а.с.23-27).

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 128701398 від 23 червня 2018 року вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1-1514, виданий 07 серпня 2013 року Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області (а.с.29).

Постановою державного нотаріуса Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області від 19 липня 2018 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її матері ОСОБА_18 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на спадкове майно, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 . З вказаної постанови вбачається, що підставою відмови є те, що спадкоємиця ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини, а саме в передбачений шестимісячний термін з дня відкриття спадщини, нею не було подано заяву до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області про прийняття спадщини. Також, разом зі спадкодавцем на день відкриття спадщини ОСОБА_1 не проживала та не була зареєстрована, про що свідчить довідка Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 04 червня 2013 року за № 912, тому факт прийняття спадщини також відсутній (а.с.64).

З копії паспорту ОСОБА_1 вбачається, що з 17 липня 2007 року по 03 лютого 2011 року вона була зареєстрована в АДРЕСА_5 , а з 11 вересня 2013 року по АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черги). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.

Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Як вбачається із роз`яснень, викладених у пунктах 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до статті 549 ЦК Української РСР 1963 року.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку про те, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку.

При цьому відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема, за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив з того, що належних та достатніх доказів спільного проживання померлої ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , до суду не надано.

При цьому не можуть бути визнані належними доказами проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 і заяви ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , з яких не вбачається відомостей про постійне проживання померлої разом з позивачкою у спірний період з 01 жовтня 2011 року по день смерті, до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В суді апеляційної інстанції представники позивачки не змогли пояснити, чому померла, маючи свій будинок та будучи в ньому зареєстрованою, проживала разом з позивачкою у орендованому приміщенні та чому позивачка не звернулася своєчасно з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Заяви сусідів та клопотання про виклик свідків - сусідів, які вже розповіли в своїх заявах відомі їм обставини, яке залишено без задоволення, не підтверджують цього факту.

Не свідчить про постійне проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 і копія договору найму (оренди) житлового будинку від 01 жовтня 2011 року, а лише підтверджує те, що ОСОБА_1 самостійно змінила своє місце проживання та не доводить постійне проживання ОСОБА_5 за цією адресою на час відкриття спадщини.

Зазначене спростовує доводи ОСОБА_1 про те, що нею надано належні та допустимі докази, які у сукупності підтверджують факт постійного місця проживання спадкодавиці за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких умов, виходячи з недоведеності постійного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 не може вважатись такою, що прийняла спадщину відповідно до положень частини третьої статті 1268 ЦК України.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки вимоги позивача про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності в порядку спадкування за законом є похідними вимогами від встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, тому вони також не підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 30 червня 2020 року.