Постанова

Іменем України

24 червня 2020 року

м. Київ

справа № 712/3523/15-ц

провадження № 61-15479св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Кредитна спілка «Кредит-Союз»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Черкаської області від

06 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Пономаренко В. В.,

Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року Кредитна спілка «Кредит-Союз» (далі -

КС «Кредит-Союз») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 10 липня 2009 року між КС «Кредит-Союз» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № Че-0415, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 311 650,00 грн строком на 36 місяців. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , з кожним окремо, були укладені договори поруки. ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором кредиту не виконав у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15 лютого 2011 року у справі № 2-309/2011 задоволено позов КС «Кредит-Союз» до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , про стягнення боргу за кредитним договором та стягнуто з відповідачів на користь КС «Кредит-Союз» солідарно 403 153,52 грн заборгованості за кредитом. 09 серпня 2011 року сторони уклали договір, яким визначили порядок погашення заборгованості за кредитним договором від 10 липня 2009 року

№ Че-0415. У даному договорі сторони визначили, що позичальник і поручителі в солідарному порядку сплачують на погашення зобов`язань по договору кредиту від 10 липня 2009 року № Че-0415 суму в розмірі 170 000,00 грн щомісячними платежами до 10 числа в сумах не менше 4 722,00 грн щомісячно. При порушені вказаної умови, відповідачі зобов`язалися сплачувати відсотки із розрахунку 70 % річних із суми простроченого платежу за час прострочення. Проте відповідачі в черговий раз порушили взяті на себе зобов`язання у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 220 000,00 грн, що включає в себе заборгованість по кредиту з урахуванням індексу інфляції - 174 942,27 грн та відсотки за час прострочення - 45 057,73 грн.

У зв`язку з викладеним та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 220 000,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 02 березня 2016 року в задоволенні позову КС «Кредит-Союз» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір від 09 серпня 2011 року на підставі якого позивач хоче стягнути заборгованість, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору від 10 липня 2009 року, укладений між іншими сторонами, ніж кредитний договір, та передбачає інші умови, права та обов`язки сторін, ніж визначені кредитним договором, тому пред`явлені позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07 квітня 2016 року апеляційну скаргу КС «Кредит-Союз» задоволено, рішення Соснівського районного суду

м. Черкаси від 02 березня 2016 року скасовано, ухвалено у справі нове рішення.

Позов КС «Кредит-Союз» до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 солідарно на користь КС «Кредит-Союз» 220 000,00 грн заборгованості за договором від 09 серпня 2011 року.

Вирішено питання щодо судових витрат у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 рокукасаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Черкаської області від 07 квітня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції покладаючи на відповідачів обов`язок зі сплати 220 000,00 грн не з`ясував, за яким саме договором проводиться стягнення - кредитним договором від 10 липня

2009 року, чи договором від 09 серпня 2011 року, оскільки зі змісту наданого позивачем розрахунку вбачається, що кредитор ставить питання про стягнення заборгованості та штрафних санкцій не за умовами кредитного договору, а виходячи з пунктів 8, 10 договору від 09 серпня 2011 року, правова природа якого не визначена. Крім того вказано, що апеляційним судом не враховано наявності судового рішення, яким стягнута заборгованість, оскільки справа повинна бути вирішена з урахуванням попереднього судового рішення.

Остаточною постановою Апеляційного суду Черкаської області від 06 лютого

2018 року апеляційну скаргу КС «Кредит-Союз» задоволено, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову.

Позов КС «Кредит-Союз» до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 солідарно на користь КС «Кредит-Союз» 220 000,00 грн заборгованості за договором від 09 серпня 2011 року.

Вирішено питання щодо судових витрат у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що укладений сторонами

09 серпня 2011 року договір є договором реструктуризації, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства України, укладений в письмовій формі та підписаний кредитором, боржником та поручителями. Цей договір не оспорений сторонами, одночасно направлений на повне виконання умов кредитного договору від 10 липня 2009 року та підвищує відповідальність боржника та поручителів за невиконання договору реструктуризації (пункт 10 договору від 09 серпня 2011 року). Вказано, що оскільки відповідачі не виконали взяті на себе зобов`язання, то вони зобов`язані сплатити неповернуту частину тіла кредиту та відсотки в розмірі

174 942,27 грн за договором від 10 липня 2009 року та 45 057,73 грн процентів за час прострочення виконання зобов`язання за договором від 09 серпня 2011 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У березні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_6 на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 06 лютого

2018 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Укасаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова апеляційного суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом апеляційної інстанції неправильно встановлено обставини, які мають значення для спірних правовідносин. Зокрема вказує про те, що судом апеляційної інстанції під час повторного перегляду вказаної справи не були враховані висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладені в ухвалі 18 жовтня 2016 року. Звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції задовольняючи позовні вимоги КС «Кредит-Союз» вийшов за межі позовних вимог, оскільки стягуючи з них заборгованість за договором від 09 серпня 2011 року, не звернув уваги на те, що кредитна спілка просила стягнути заборгованість за кредитним договором від 10 липня 2009 року

№ Че-0415. Також вказує, що відповідачами були виконані всі умови договору від

09 серпня 2011 року, який був укладений між ними та кредитною спілкою, тому суд апеляційної інстанції повинен був відмовити у задоволенні позову. Зазначає про те, що розмір стягнутої апеляційним судом заборгованості не відповідає дійсності, оскільки за договором від 09 серпня 2011 року у них відсутня заборгованість, а 70%, які хоче стягнути позивач передбачено умовами договору від 09 серпня 2011 року, а не умовами кредитного договору від 10 липня 2009 року № Че-0415. Вказує про те, що ним подавалася до суду заява про застосування позовної давності до спірних правовідносин, однак суд апеляційної інстанції задовольняючи позовні вимоги кредитної спілки не надав жодної правової оцінки цій заяві. Звертає увагу також на ту обставину, що висновок апеляційного суду про те, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15 лютого 2011 року у справі № 2-309/2011 було стягнуто з нього та інших відповідачів на користь КС «Кредит-Союз» лише прострочену заборгованість за кредитним договором від 10 липня 2009 року

№ Че-0415, не відповідає дійсності, оскільки зі змісту цього рішення навпаки вбачається, що заборгованість за кредитним договором була стягнута в повному обсязі. Також вказує, що суд апеляційної інстанції стягуючи з нього судові витрати на користь позивача не звернув уваги на те, що він є інвалідом ІІ групи та відповідно до положень пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору в усіх судових інстанціях.

Доводи інших учасників справи

У відзиві КС «Кредит-Союз» на касаційну скаргу ОСОБА_6 вказано, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною та обґрунтованою, а доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовим рішенням. Вказує, що оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає принципам справедливого відшкодування боржниками своєї заборгованості. Зокрема вказує на те, що заборгованість в розмірі 174 942,27 грн підлягають стягненню на підставі пункту 8 договору від 09 серпня

2011 року, у якому вказано, що така сума підлягає стягненню з боржників згідно умов кредитного договору від 10 липня 2009 року, а заборгованість в розмірі 45 057,73 грн є заборгованістю яка підлягає стягненню на підставі пункту 10 договору від

09 серпня 2011 року. Також вказують про те, що доводи касаційної скарги про те, що боржниками було сплачено заборгованість за договором від 09 серпня 2011 року не відповідають дійсності.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її з Соснівського районного суду Черкаської області.

ОСОБА_8 у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Апеляційного суду Черкаської області від 06 лютого 2018 року.

У травні 2018 року справу № 712/3523/15-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року відмовлено ОСОБА_9 , від імені якого діє адвокат Гнатюк А. І., у задоволенні повторного клопотання про зупинення виконання постанови Апеляційного суду Черкаської області від 06 лютого 2018 року.

16 квітня 2020 рокуна підставі розпорядження про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 1112/0/226-20 справу передано судді-доповідачеві Каларашу А. А. та визначено суддів, які ввійшли до складу колегії.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 10 липня 2009 року між КС «Кредит-Союз» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № ЧЕ-0415, згідно якого кредитна спілка надала позичальникові кредит в розмірі 311 650,00 грн зі строком дії до

10 липня 2012 року. Плата за користування кредитом становила 0,12329 % за кожний день від суми залишку кредиту (а. с. 7 том 1).

Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором було укладено договори поруки № ЧЕ 0415-п та № ЧЕ 0415- п/1, між КС «Кредит-Союз» та ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , згідно яких поручителі несуть солідарну відповідальність перед кредитором за неналежне виконання боржником своїх зобов`язань (а. с. 8-9 том 1).

Також судами було встановлено, що ОСОБА_1 порушив взяті на себе кредитні зобов`язання, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15 лютого 2011 року, яке набрало законної сили, у справі № 2-309/2011 задоволено позов КС «Кредит-Союз» до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 на користь КС «Кредит-Союз» точну заборгованість за кредитом у розмірі 403 153,52 грн, з яких: 128 099,49 грн - тіло кредиту з урахуванням індексу інфляції, 182 060,62 грн - проценти за користування грошима та 94 093,41 грн - донараховані проценти.

Вирішено питання щодо судових витрат у справі (а. с. 95 том 1).

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що у суму стягнутої судом першої інстанції, 15 лютого 2011 року у справі № 2-309/2011, входить прострочена заборгованість, тому сторони за кредитним договором не припинили правовідносини, які випливають з кредитного договору, тому кредитор не позбавлений права захисту своїх порушених прав на умовах, визначених саме кредитним договором.

Також судами обох інстанцій було встановлено, що 09 серпня 2011 року з метою врегулювання боргових зобов`язань між КС «Кредит-Союз» та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 було укладено договір, в якому сторони дійшли згоди, що у випадку виконання боржниками умов цього договору, кредитна спілка зобов`язується не здійснювати примусового стягнення заборгованості за договором кредиту від 10 липня 2009 року № ЧЕ 0415, а також не вимагає інших сплат від боржників за договором кредиту та договорами поруки, іпотеки, окрім тих, що передбачені цим договором. Крім того, спілка зобов`язується не пред`являти до примусового виконання ДВС наявні виконавчі листи, видані на виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором із боржників (а. с. 6 том 1).

Судом апеляційної інстанції було визначено, що правова природа, укладеного між сторонами справи, договору від 09 серпня 2011 року є договірною реструктуризацією, яка як правило, є більш гнучкою, швидкою, дешевою та конфіденційною, оскільки у процесі договірної реструктуризації боржник зберігає контроль над своїм бізнесом, його господарська діяльність не переривається, боржник зазнає менших репутаційних втрат, сторони (боржник і кредитори) отримують кращі фінансові результати.

Укладений між сторонами 09 серпня 2011 року договір реструктуризації не суперечить загальним засадам цивільного законодавства України, укладений в письмовій формі та підписаний кредитором, боржником і поручителями, цей договір не оспорений, одночасно направлений на повне виконання умов кредитного договору від 10 липня 2009 року та одночасно підвищуючи відповідальність боржника та поручителів за невиконання договору реструктуризації (пункт 10 договору від 09 серпня 2011 року).

У пунктах 2, 2.1, 2.2 даного договору вказано, що боржники в добровільному порядку відчужують та фактично передають спілці в рахунок часткового погашення боргу житловий будинок та транспортний засіб.

Пунктом 8 договору від 09 серпня 2011 року передбачено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , окрім передачі майна визначеного пунктом 2 цього договору, зобов`язані також в солідарному порядку здійснити погашення частини заборгованості в розмірі 170 000,00 грн за кредитним договором від 10 липня

2009 року № ЧЕ-0415 протягом 36 місяців починаючи з 10 жовтня 2011 року щомісячними платежами до 10-х чисел, в сумах не менше 4 722,00 грн.

У пункті 10договору від 09 серпня 2011 року вказано, що при порушенні умов, визначених пунктом 8 цього договору, боржники зобов`язані сплатити додатково проценти із розрахунку 70 % річних із суми простроченого платежу за весь час прострочення платежу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня

2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Судами було встановлено, що 09 серпня 2011 року між сторонами у справі було укладеного договір, згідно якого вони погодили порядок погашення заборгованості та виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором від 10 липня

2009 року № Че-0415 та договорами поруки № ЧЕ 0415-п, № ЧЕ 0415- п/1, а саме сторонами було погоджено реструктуризацію заборгованості, яка виникла у відповідачів за вищевказаними договорами.

Також судами обох інстанцій встановлено й той факт, що вказаний договір є чинним, ніким із його сторін оспорений не був

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судами було встановлено, що відповідачі свої зобов`язання договором від 09 серпня 2011 року належним чином не виконали, зокрема що ними не було виконано вимоги пунктів 8, 10 цього договору щодо погашення частини заборгованості в розмірі 170 000,00 грн за кредитним договором від 10 липня 2009 року № ЧЕ-0415 протягом 36 місяців починаючи з 10 жовтня 2011 року щомісячними платежами до 10-х чисел, в сумах не менше 4 722,00 грн, а у разі порушенні умов, визначених пунктом 8 вони зобов`язувалися сплатити додатково проценти із розрахунку 70 % річних із суми простроченого платежу за весь час прострочення платежу.

Таким чином суд апеляційної встановивши всі обставини справи дійшов правильного висновку стосовно того, що позовні вимоги КС «Кредит-Союз» є обґрунтованими, оскільки відповідачі в порушення умов договору від 09 серпня 2011 року не сплатили позивачу на виконання пункту 8 цього договору суму в розмірі 170 000,00 грн за кредитним договором від 10 липня 2009 року № ЧЕ-0415, а відповідачі на спростовування доводів кредитної спілки не надали належних і допустимих доказів сплати ними цих коштів.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції встановивши той факт, що позовні вимоги КС «Кредит-Союз» є обґрунтованими та підлягають задоволенню в порушення норм процесуального права не надав правової оцінки клопотанню ОСОБА_6 про застосування наслідків спливу позовної давності щодо позовних вимог заявлених позивачем.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, мають, зокрема, право заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові.

Згідно зі статтею 31 ЦПК України 2004 року сторони мають рівні процесуальні права і обов`язки.

Як убачається з касаційної скарги, при розгляді справи у суді першої інстанції, заявник подав клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог КС «Кредит-Союз», однак суд апеляційної інстанції задовольняючи позовні вимоги не надав правової оцінки цьому клопотанню та не розглянув його

(а. с. 77 том 1).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року за заявами

№ 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Отже, позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність судових рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові у зв`язку з його необґрунтованістю. У разі встановлення судом порушеного права та у разі спливу позовної давності, про що заявила інша сторона, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, як самостійної підстави, за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач.

З матеріалів справи вбачається, що до суду першої інстанції 19 січня 2016 року було подано клопотання ОСОБА_6 про застосування наслідків спливу позовної давності (а. с. 77-79, том 1).

Таким чином, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не може бути законною й обґрунтованою, оскільки судом апеляційної інстанції в порушення вищевказаних норм законодавства не було надано правової оцінки поданому ОСОБА_4 клопотанню про застосування наслідків спливу позовної давності.

Також слід зазначити, що знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду справи й доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про те, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» поклав на нього обов`язок зі сплати судового збору на користь позивача, оскільки він є інвалідом ІІ групи з 19 липня 2013 року.

Переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції також дійшов неправильного висновку стосовно того, що між сторонами у справі 09 серпня 2011 року було укладено договір, який за своєю природою є договором реструктуризації кредитної заборгованості, оскільки на час укладення вказаного договору законодавство України не регулювало правовідносин у сфері реструктуризації кредитної заборгованості. Тобто, 09 серпня 2011 року між сторонами у справі виникли правовідносини в сфері договірних зобов`язань.

З огляду на викладене оскаржувана постанова апеляційного суду не може вважатися законною і обґрунтованою, що є підставою для її скасування.

На стадії касаційного розгляду справи суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, та переоцінювати докази у справі з огляду на положення статті 400 ЦПК України, тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова апеляційного суду скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки порушення норм процесуального права були допущені судом апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно надати правову оцінку клопотанню ОСОБА_6 про застосування наслідків спливу позовної давності, врахувати вище викладене та з урахуванням встановлених обставин справи ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин, коли судом апеляційної інстанції оскаржуване судове рішення було ухвалено з порушенням норм процесуального права, ухвалене ним рішення суду не може вважатися законним і обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Черкаської області від 06 лютого 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. М. Сімоненко А. А. Калараш С. Ю. Мартєв Є. В. Петров С. П. Штелик