Справа № 426/8566/19
Провадження № 22-ц/810/107/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Пономарьової В.С.

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Сватівського районного суду Луганської області від 21 грудня 2019 року, ухваленого Сватівським районним судом Луганської області у складі судді Реки А.С. у приміщенні того ж суду

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 121812,04 гривень, який обґрунтовано тим, що 24.05.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети - заяви, згідно якої відповідач отримав кредит у розмірі 3100,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами Банку», що викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір, і надав свою згоду на те, що прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну здійснюється за рішенням та ініціативою банку. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, у відповідача станом на 31.05.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 121812,04 гривень, яку АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 і яка складається з заборгованості за кредитом - 3086,87 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 110848,41 грн., заборгованість за пенею та комісією -1600 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф ( процентна складова) - 5776,76 грн.

Заочним рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 21 грудня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 24.05.2011 року у сумі 3086,87 грн. та судовий збір у сумі 48 грн. 68 коп. У задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовив.

Не погодившись з таким рішенням, АТ КБ "ПриватБанк" звернулося з апеляційною скаргою на нього, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення процентів за кредитним договором та неустойкою, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині у повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Банк вважає рішення суду в оскаржуваній частині таким, що прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за процентами, пенею та штрафами не звернув увагу на те, що відповідачем під час підписання анкети- заяви також 24.05.2020 року було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», в якій вказано: «З фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений». У вказаній довідці також зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом (2.5 % на місяць), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення платежів до 25 числа місяця наступного за звітним, порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь якому з грошових зобов`язань, передбачених договором. Отже, банк вважає, що сторони досягли усіх істотних умов кредитного договору.

Крім того, скаржник вважає, що порушено принцип змагальності сторін, оскільки наведено доводи проти вимог позивача, не посилаючись на жодний доказ іншої сторони спору і при цьому посилається на Постанову Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16, відповідно до якої принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи. Також, представник банку вважає, що суд не врахував правові висновки, викладені у Постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 750/6058/17, Постанові Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі № 572/1169/17. Скаржник просить взяти до уваги копію Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Представник позивача у судове засідання, призначене на 02 липня 2020 року, не з`явився, належним чином і в установленому законом порядку повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач ОСОБА_1 також повідомлений у відповідності до вимог процесуального закону.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Апеляційний суд, розглядаючи справу відповідно до вимог 367 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне перевірити правильність рішення не в повному обсязі, а тільки в оскарженій АТ КБ «ПриватБанк» частині.

Про необхідність вчинення апеляційним судом таких дій свідчить також роз`яснення пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» про те, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, перевіряючи правильність рішення суду в оскаржуваній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пенею та штрафами, Луганський апеляційний суд не переглядає рішення суду першої інстанції в неоскаржуваній частині ( про стягнення заборгованості за тілом кредиту).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами та неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, які були розміщені на сайті банку, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24.05.2011 року шляхом підписання заяви - анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 368 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи вбачається, що 24.05.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н у спосіб підписання анкети- заяви позичальником, за яким отримано кредит у розмірі 3100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку "Універсальна".

На підтвердження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви ОСОБА_1 , копію його паспорту, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості.

Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. Заява не містить даних про умови кредитування.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не попередив суд про те, що він не має змоги подати до суду довідку про умови кредитування з об`єктивних причин, що від нього не залежать.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду першої інстанції з позовом банк надав наступні докази: розрахунок заборгованості за договором від 24.05.2011 року (а.с.4-5), копію анкети-заяви (а.с.6), Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.7), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.8-31), копію паспорта ОСОБА_1 (а.с.32), статут АТ КБ «ПриватБанк».

З копії анкети-заяви та з копії Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не вбачається, що відповідач ознайомлений з усіма умовами кредитування, зокрема базовою відсотковою ставкою за користування кредитом, розміром щомісячних платежів, строком внесення платежів, порядком нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, розміром штрафів при порушенні термінів платежів по будь якому з грошових зобов`язань, передбачених договором.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі тих доказів, що містились у матеріалах справи.

Згідно цивільного процесуального закону обов`язок доказування лежить на сторонах.

Звертаючись до суду позивач повинен надати усі докази для вирішення справи, а у разі неможливості їх надання про це він зазначає у позовній заяві.

Частиною п`ятою статті 177 ЦПК України визначено обов`язок позивача додати до позовної заяви як першої заяви по суті справи всі наявні у них докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Частина 3 статті 367 Цивільного процесуального кодексу вимагає, аби докази, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний суд приймав лише у виняткових випадках. Зокрема, якщо учасник справи доведе неможливість їх подання раніше з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз наведеного свідчить про те, що на стадії апеляційного перегляду справи інша, ніж заявник, сторона може подати нові докази для спростування доводів апеляційної скарги. Проте неприйнятно долучення до апеляційної скарги нових доказів, які не подавалися раніше, аби посилити свою позицію, у разі відмови банку в частині стягненні заборгованості за відсотками та неустойкою у зв`язку з недоведеністю їх розміру, що має місце в даному випадку.

Тому колегія суддів не може взяти до уваги надані позивачем до апеляційної скарги докази у виді Довідки про умови кредитування, виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 01.01.1999 року по 18.01.2020 року.

Оскільки вказані докази не приймаються апеляційним судом, то доводи апеляційної скарги, які обґрунтовуються за допомогою цих доказів, не заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене, судова колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про неможливість прийняття нових доказів на стадії апеляційного перегляду -Довідки про умови кредитування та виписки по особовому рахунку відповідача, оскільки не вбачає, що банк з об`єктивних причин, що від нього не залежали, не міг надати вказані довідку до суду першої інстанції та виписку, також вважає, що такі дії позивача містять ознаки зловживання процесуальними правами.

Статтею 43 ЦПК України передбачені права та обов`язки учасників справи.

Згідно п. 2, 4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

АТ КБ «ПриватБанк» не надало Довідку про Умови кредитування за кредитним договором від 24.05.2011 року під час звернення до суду першої інстанції, не вказало у позові про неможливість подачі певних доказів та не навело причин з яких банк не зміг подати даний доказ у суд першої інстанції, також у апеляційній скарзі не вказав причини, що від нього не залежали для подачі довідки про умови кредитування, при цьому не надавши докази про такі причини.

Враховуючи наведені обставини, судова колегія вважає, що така процесуальна поведінка позивача суперечить вимогам цивільного процесуального закону, а тому надані позивачем докази до апеляційної інстанції не приймаються, оскільки останнім не наведено поважності причин, які унеможливлювали їх надати під час звернення до суду першої інстанції та під час звернення з апеляційною скаргою.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення процентів з відповідача, оскільки позивачем не доведено погодження розміру процентів за користування кредитними коштами.

03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що за доводами апеляційної скарги, скаржником не доведена наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, пені та штрафів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи навіть при відсутності заперечень відповідача щодо зазначених позивачем обставин, суд зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції надав оцінку доказам, наданих позивачем та навів мотиви відхилення аргументів позивача по суті спору.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскільки доводи апеляційної скарги не приймаються судом апеляційної інстанції у зв`язку з неповажністю причин подачі доказів -довідки про умови кредитування, то судове рішення у частині перегляду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

встановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Сватівського районного суду Луганської області від 21 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

На час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України цей строк продовжується до закінчення дії такого карантину.

Повний текст постанови складено - 06 липня 2020 року.

Головуючий Н.В. Стахова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко