П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року м. Київ

Справа № 22-4096 Головуючий у1-й інстанції - Арапіна Н. Є.

Унікальний № 755/6958/19 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

Невідомої Т.О.

за участю секретаря Пузикової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України, третя особа - ОСОБА_2 , про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

у с т а н о в и л а:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 пред`явила в суд позов до Фонду соціального страхування України, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до наказу № 358-к 21 жовтня 2010 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду головного спеціаліста відділу діловодства управління організаційного та документального забезпечення Виконавчої дирекції ФСС з тимчасової втрати працездатності України.

17 жовтня 2013 року її було переведено на посаду начальника відділу діловодства та контролю виконавської дисципліни управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи Виконавчої дирекції ФСС з тимчасової втрати працездатності України.

У зв`язку із проведенням реорганізації шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності України 01 серпня 2017 року позивача переведено на посаду заступника начальника управління документального забезпечення, роботи зі зверненнями громадян та ЗПІ виконавчої дирекції ФСС України.

Відповідно до наказу № 1029 Фонду соціального страхування України від 22 грудня 2017 року позивача було звільнено з займаної посади у зв`язку із скороченням на підставі постанов правління Фонду від 12 вересня 2017 року за № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», від 10 жовтня 2017 року за № 50 «Про затвердження структури органів Фонду», а також наказу виконавчої дирекції Фонду від 26 жовтня за № 603 «Про зміни в організації виробництва і праці».

Рішенням Дніпровського районного суду від 25 січня 2019 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року, наказ Фонду від 22 грудня 2017 року за № 1029 визнано незаконним та позивача поновлено на роботі з тих підстав, що при звільненні Відповідач порушив, зокрема, вимоги ст. ст. 32, 42, 49-2 КЗпП України та не врахував переважного права позивача на залишення на роботі (як працівник з більшим стажем та досвідом роботи, та як дружина військовослужбовця, учасника бойових дій), не запропонував їй наявну роботу за відповідною професією та спеціальністю й іншу роботу на посадах, які були вакантними, не повідомив її персонально за два місяці про майбутнє звільнення. Крім того, судом встановлено, що у зв`язку з реорганізацією у Фонді відбувалися зміни істотних умов праці (ст. 32 КЗпПУ), а не скорочення чисельності працівників (п. 1 ст. 40 КЗпПУ).

Відповідно до наказу виконавчої дирекції Фонду № 15-к від 28 березня 2019 року 29 березня 2019 року позивача повторно звільнено з роботи з тих самих підстав, що зазначені в наказі № 1029 від 22 грудня 2017 року, який рішенням суду визнано незаконним.

Дніпровський районний суд міста Києва рішенням від 31 жовтня 2019 року відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України, третя особа - ОСОБА_2 , про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов (а.с.229-227).

У своїх відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та директор Фонду соціального страхування України, ОСОБА_3 , вказують, що звільнення ОСОБА_1 було законним, оскільки відповідач продовжував виконувати рішення органу управління про скорочення штату працівників, в тому числі щодо скорочення посади заступника начальника управління документального забезпечення, роботи зі зверненнями громадян та ЗПІ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, яку обіймала позивачка. Вказували, що правильним та обґрунтованим є висновок районного суду про те, що звільнення позивача відбулось відповідно до вимог трудового законодавства, оскільки в Фонді соціального страхування України дійсно мало місце скорочення чисельності штату (що належить до компетенції самої установи) із 267 до 188 посад, що відповідає положенням ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Посилання позивача, що їй не було запропоновано усіх наявних вакантних посад є безпідставним, оскільки 28 січня 2019 року її було повідомлено про відсутність вакантних посад у виконавчій дирекції Фонду станом на дату цього повідомлення.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з`явився, про місце та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне повідомлення з конвертом з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність ОСОБА_2 , оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення учасників справи: ОСОБА_1 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити; представника Фонду соціального страхування України, ОСОБА_4 , який заперечував проти апеляційної скарги та просив суд залишити оскаржуване рішення без змін, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду від 25 січня 2019 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року, наказ Фонду від 22 грудня 2017 року за № 1029 визнано незаконним та позивача поновлено на роботі з тих підстав, що при звільненні відповідач порушив, зокрема, вимоги ст. ст. 32, 42, 49-2 КЗпП України та не врахував переважного права на залишення на роботі (як працівник з більшим стажем та досвідом роботи, та як дружина військовослужбовця, учасника бойових дій), не запропонував наявну роботу за відповідною професією та спеціальністю й іншу роботу на посадах, які були вакантними, не повідомив персонально за два місяці про майбутнє звільнення.

28 січня 2019 року наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України № 4-к на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника управління документального забезпечення роботи із зверненнями громадян та ЗПІ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 29 грудня 207 року (а.с.19).

28 березня 2019 року наказом Фонду соціального страхування України № 15-к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади заступника начальника управління документального забезпечення, роботи із зверненнями громадян та ЗПІ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України 29 березня 2019 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників (п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України).

У відповідача мало місце скорочення чисельності працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, позивач була попереджена про наступне звільнення, тому відповідач мав всі підстави для звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Постановою правління Фонду соціального страхування України № 13 від 08 лютого 2017 року «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України, структури органів Фонду та створення робочих органів» затверджено з 20 липня 2017 року граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду - 267 штатних одиниць (а.с.70-72, 73), постановою правління Фонду соціального страхування України № 47 від 12 вересня 2017 року «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» затверджено з 01 січня 2018 року граничну чисельність працівників - 188 штатних одиниць (а.с.77), граничну чисельність працівників Фонду соціального страхування України (а.с.78), постановою правління Фонду соціального страхування України № 50 від 10 жовтня 2017 року «Про затвердження структури органів Фонду» затверджено та введено в дію з 01 січня 2018 року нову структуру виконавчої дирекції Фонду (а.с.79-80, 81, 82). Постановою правління Фонду соціального страхування України № 8 від 19 липня 2018 року «Про внесення змін до граничної чисельності працівників та структури виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» затверджено з 01 листопада 2018 року граничну чисельність працівників - 150 штатних одиниць (а.с.84-85,86, 87).

Відповідно директором виконавчої дирекції Фонду затверджено штатний розпис з 20 липня 2017 року у кількості 267 штатних одиниць, з 01 січня 2018 року - 188 штатних одиниць, з 01 листопада 2018 року - 150 штатних одиниць.

Підставою для звільнення позивача 28 березня 2019 року вказано постанову правління Фонду соціального страхування України № 47 від 12 вересня 2017 року «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», постанову правління Фонду соціального страхування України № 50 від 10 жовтня 2017 року «Про затвердження структури органів Фонду», наказ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України № 603 від 26 жовтня 2017 року «Про зміни в організації виробництва і праці».

Позивач стверджувала, що відповідачем не було враховано переважного права позивача на залишення на роботі та їй не було запропоновано усіх наявних вакантних посад, які вона могла займати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду тощо й іншу роботу на посадах, які були вакантними.

28 січня 2019 року позивача повідомлено про відсутність вакантних посад у виконавчий дирекції Фонду станом на дату цього повідомлення, яке отримано позивачем 28 січня 2019 року (а.с.90).

Згідно з відомостями довідки виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» від 28 травня 2019 року, вакантні посади в період з 28 січня 2018 року, на момент попередження ОСОБА_1 про звільнення, по 29 березня 2019 року, на момент звільнення ОСОБА_1 у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України були відсутні, в період з 28 січня по 29 березня 2019 року працівники на роботу до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України не приймалися (а.с.91).

Згідно відомостей щодо попередження осіб про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці у відповідності до постанов правління Фонду соціального страхування України від 12 вересня 2017 року № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», від 10 жовтня 2017 року № 50 «Про затвердження органів Фонду соціального страхування України», від 10 жовтня 2017 року № 51 «Про затвердження схеми посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів», від 10 жовтня 2017 року № 52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України», які вводяться в дію 01 січня 2018 року та про можливе майбутнє звільнення вбачається, що позивач під підпис ознайомилася 21 жовтня 2017 року (а.с.148).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 районний суд виходив з того, що відповідачем дотримано вимоги закону про попередження працівника за 2 місяці про наступне звільнення, позивачу не було можливості запропонувати наявні вакантні посади, які вона могла займати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду тощо й іншу роботу на посадах, які були вакантними, у зв`язку з їх відсутністю. Отже звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог діючого трудового законодавства, у тому числі положень ст. 49-2 КЗпП України.

Під час апеляційного розгляду ухвалою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року було задоволено клопотання представника Фонду соціального страхування України про витребування доказів. Суд витребував від Фонду соціального страхування України інформацію щодо: посад, на які у період з 01 лютого 2019 року до 28 лютого 2019 року згідно з інформацією Пенсійного Фонду України до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України були працевлаштовані 12 осіб; посад, на які у період з 01 березня 2019 року до 29 березня 2019 року згідно з інформацією Пенсійного Фонду України до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України були працевлаштовані 10 осіб.

26 травня 2020 року на виконання вищевказаної ухвали Фондом соціального страхування України до апеляційного суду було надано інформаційну довідку із додатками.

Указані документи були досліджені апеляційним судом у якості нових доказів та містять наступні відомості.

Фондом щомісячно подається Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма № Д4), згідно з Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15 травня 2018 року № 511).

Відповідно до Таблиці 5 «Відомості про трудові відносини осіб та період проходження військової служби» Додатку 4 «Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма №Д4 місячна) за лютий 2019 року (тип початкова та додаткова), з 12 осіб, що мають «дату початку» в колонці 11 «Період трудових або цивільно-правових відносин, проходження військової служби та відпусток»:

11 осіб відмічені в колонці «Категорія особи**» кодом 3 «особи, які виконують роботи за договорами цивільно-правового характеру», а саме Фондом укладено договори цивільно-правового характеру про надання послуг з 01 лютого 2019 року по 28 лютого 2019 року із:

ОСОБА_5 - від 21 лютого 2019 року № 11-45-19,

ОСОБА_6 - від 05 лютого 2019 року № 13-29-19,

ОСОБА_7 - від 05 лютого 2019 року № 13-33-19,

ОСОБА_8 - від 05 лютого 2019 року № 13-26-19,

ОСОБА_9 - від 05 лютого 2019 року № 13-30-19,

ОСОБА_10 - від 05 лютого 2019 року № 13-25-19,

ОСОБА_11 - від 05 лютого 2019 року № 13-31-19,

ОСОБА_12 - від 05 лютого 2019 року № 13-32-19,

ОСОБА_13 - від 05 лютого 2019 року № 13-28-19,

ОСОБА_14 - від 05 лютого 2019 року № 13-27-19,

ОСОБА_15 - від 05 лютого 2019 року № 13-34-19;

1 особа ОСОБА_16 переведена на посаду заступника начальника відділу організації доступу до публічної інформації та звернень громадян управління документообігу та контролю виконання виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 01 лютого 2019 року, відповідно до наказу від 31 січня 2019 року № 8к.

Відповідно до Таблиці 5 «Відомості про трудові відносини осіб та період проходження військової служби» Додатку 4 «Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма №Д4 місячна) за березень 2019 року 10 осіб, що мають «дату початку» в колонці 11 «Період трудових або цивільно-правових відносин, проходження військової служби та відпусток» відмічені в колонці «Категорія особи**» кодом 3 «особи, які виконують роботи за договорами цивільно-правового характеру» у період з 01 березня 2019 року до 29 березня 2019 року, а саме Фондом укладено договори цивільно-правового характеру про надання послуг з 01 березня 2019 року по 31 березня 2019 року із:

ОСОБА_6 - від 04 березня 2019 року № 13-53-19,

ОСОБА_7 - від 04 березня 2019 року № 13-57-19,

ОСОБА_8 - від 04 березня 2019 року № 13-50-19,

ОСОБА_9 - від 04 березня 2019 року № 13-54-19,

ОСОБА_10 - від 04 березня 2019 року № 13-49-19,

ОСОБА_11 - від 04 березня 2019 року № 13-55-19,

ОСОБА_12 - від 04 березня 2019 року № 13-56-19,

ОСОБА_13 - від 04 березня 2019 року № 13-52-19,

ОСОБА_14 - від 04 березня 2019 року № 13-51-19,

ОСОБА_15 - від 04 березня 2019 року № 13-58-19.

Копії Таблиці 5 «Відомості про трудові відносини осіб та період проходження військової служби» Додатку 4 «Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма № Д4 місячна) за лютий 2019 року (тип початкова та додаткова) та березень 2019 року в додаються.

Указані відомості переконливо свідчать про те, що в період двох місяців з моменту попередження позивача про наступне звільнення до її звільнення нові працівники до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України за трудовим договором не приймалися, тому доводи апеляційної скарги позивача у цій частині відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.

У даному випадку ОСОБА_1 28 січня 2019 року було повідомлено про звільнення з займаної посади 28 березня 2019 року та повідомлено про відсутність вакантних посад у виконавчій дирекції Фонду станом на дату цього повідомлення, яке отримано позивачем 28 січня 2019 року (а.с.90).

Доводи апеляційної скарги про те, що під час звільнення позивача не враховано її переважного права на залишення на роботі та не було запропоновано роботу на вакантній посаді, натомість з листа Пенсійного Фонду України від 24 вересня 2019 року убачається, що у період з 01 по 28 лютого 2019 року до виконавчої дирекції Фонду було прийнято на роботу 12 осіб, спростовуються зазначеною вище довідкою Фонду соціального страхування України від 20 березня 2020 року.

З наданої Фондом соціального страхування України довідки убачається, що в період з 01 лютого 2019 року по 28 лютого 2019 року Фондом соціального страхування України з 11 особами було укладено договори цивільно-правового характеру про надання послуг та з одна особа була переведена на посаду начальника відділу організації доступу до публічної інформації та звернень громадян управління документообігу та контролю виконання виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 01 лютого 2019 року, відповідно до наказу від 31 січня 2019 року № 8к, а в період з 01 березня 2019 року по 31 березня 2019 року з 10 особами було укладено договори цивільно-правового характеру про надання послуг.

ОСОБА_1 помилково ототожнила поняття трудового договору та цивільно-правового, оскільки цивільно-правові договори суттєво відрізняються від трудового договору. Сторони будь-якого цивільно-правового договору - це учасники цивільних правовідносин, заснованих на юридичній рівності та вільному волевиявленні, а тому ніхто з них не підпорядковується іншому (кожен має виконати лише свої зобов`язання, передбачені конкретним договором), тоді як за трудовим договором працівник є підлеглим роботодавця та певною мірою залежить від нього.

Виконуючи роботи, надаючи послуги відповідно до трудового договору, необхідно дотримувати вимог трудового законодавства, а при виконанні цивільно-правового договору для виконання певної роботи або надання яких-небудь послуг слід керуватися цивільним законодавством.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивача було звільнено з підстав, які рішенням суду, що набрало законної сили, визнанні незаконними, колегія суддів відхиляє оскільки рішення Дніпровського районного суду від 25 січня 2019 року стосується визнання незаконним наказу про звільнення від 22 грудня 2017 року № 1029 та вказаним рішенням визнано незаконним саме звільнення ОСОБА_1 22 грудня 2017 року.

Аргументи апеляційної скарги про те, що скорочення чисельності працівників у Фонді соціального страхування України з підстав п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП не відбувалось, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Постановою правління Фонду соціального страхування України № 13 від 08 лютого 2017 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України, структури органів Фонду та створення робочих органів» затверджено з 20 липня 2017 граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду - 267 штатних одиниць (а. с. 70-72, 73), постановою правління Фонду соціального страхування України № 47 від 12 вересня 2017 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» затверджено з 01 січня 2018 року граничну чисельність працівників - 188 штатних одиниць (а. с. 77), граничну чисельність працівників Фонду соціального страхування України (а. с. 78), постановою правління Фонду соціального страхування України № 50 від 10 жовтня 2017 «Про затвердження структури органів Фонду» затверджено та введено в дію з 01 січня 2018 року нову структуру виконавчої дирекції Фонду (а.с.79-80, 81, 82). Постановою правління Фонду соціального страхування України № 8 від 19 липня 2018 «Про внесення змін до граничної чисельності працівників та структури виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» затверджено з 01 листопада 2018 граничну чисельність працівників - 150 штатних одиниць (а.с.84- 87).

Відповідно директором виконавчої дирекції Фонду затверджено штатний розпис з 20 липня 2017 року у кількості 267 штатних одиниць, з 01 січня 2018 - 188 штатних одиниць, з 01 листопада 2018 - 150 штатних одиниць.

Підставою для звільнення позивача 28 березня 2019 вказано постанову правління Фонду соціального страхування України № 47 від 12 вересня 2017 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», постанову правління Фонду соціального страхування України № 50 від 10 жовтня 2017 «Про затвердження структури органів Фонду», наказ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України № 603 від 26 жовтня 2017 «Про зміни в організації виробництва і праці».

Доводи апеляційної скарги про те, що при її звільненні не було враховано переважного права позивача на залишення на роботі також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки за правилами ст. 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі та які не мають такого права, стосується працівників, які займають таку ж посаду. У даному випадку судом не встановлено наявність працівників, які б продовжували роботу у Виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України на такій самій посаді, яку займала позивач.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав визначений ч. 2 ст. 389 ЦПК України та/або у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 02 липня 2020 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома