Постанова

Іменем України

01 липня 2020 року

м. Київ

справа № 344/2548/17

провадження № 61-46995св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач-Івано-Франківська міська рада,
відповідач-ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 травня 2018 року в складі судді Пастернак І. А. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Федяника В. Д., Василишин Л. В., Максюти І. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У лютому 2017 року Івано-Франківська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 ; визнання даної квартири відумерлою спадщиною та передання її у власність територіальній громаді міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Івано-Франківська міська рада визнана потерпілою у кримінальному провадженні № 0000874 від 15 квітня 2015 року. Досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні встановлено, що співвласники кв. АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 померли ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно. Досудовим розслідуванням не встановлено спадкоємців померлих власників даної квартири, а також відсутні відомості про відкриття спадщини після їх смерті. На підставі підробленої довіреності (посвідченої приватним нотаріусом Ямало-Ненецького автономного округу Какімовим Т. А. (Російська Федерація) 27 жовтня 2011 року), виданої від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , між ним та відповідачем ОСОБА_1 укладено 04 червня 2014 року договір купівлі-продажу спірної квартири. Посилаючись на те, що спірний договір купівлі-продажу квартири вчинений від імені співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , після їх смерті, він має бути визнаний недійсним. Разом із цим, оскільки після смерті співвласників квартири, із заявою про прийняття спадщини протягом кількох років ніхто не звертався та спадкова справа відсутня, позивач також просив визнати квартиру АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною та передати її у власність територіальній громаді міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 травня 2018 року позовні вимоги задоволено: визнано недійсним договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 , укладений 04 червня 2014 року між ОСОБА_4 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Ковальчуком Л. Б., зареєстрований в реєстрі за № 2000; визнано кв. АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною та передано вказану квартиру у власність територіальної громади міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щодоговір купівлі-продажу зазначеної квартири від 04 червня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , та відповідачем ОСОБА_1 був укладений після смерті співвласників цієї квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому є недійсним. У померлих співвласників спірної квартири відсутні спадкоємці, оскільки з часу відкриття спадщини минуло більше чотирьох років, а із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався та спадкова справа після смерті будь-кого із них заведена не була, а тому дана спадщина є відумерлою та в зв`язку із цим наявні підстави для передачі даного спадкового майна (квартири) у власність територіальної громади міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 жовтня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 травня 2018 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що оскільки 04 червня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від імені яких за довіреністю діяв ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу за умовами якого ОСОБА_2 і ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_1 придбала у власність спірну квартиру, що мало місце після смерті співвласників (продавців), тому зазначений договір не відповідає вимогам статей 203, 215 ЦК України. Тому наявні правові та фактичні підстави для визнання його недійсним. Разом із цим, враховуючи, що відсутні відомості щодо заведених спадкових справ та видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто відсутні спадкоємці померлих співвласників спірної квартири, а тому враховуючи дані обставини та статтю 1277 ЦК України, наявні підстави для визнання спадщини цих осіб відумерлою та передачі відповідного спадкового майна (спірної квартири) у власність позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 травня 2018 року та постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 жовтня 2018 року, надіслала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу до Верховного Суду, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Указана справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали належної оцінки доказам у справі та не врахували, що відповідач є добросовісним набувачем спірної квартири. Крім того, задовольнивши даний позов, суди незаконно позбавили відповідача права власності на її майно, що є порушенням, зокрема, статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Позиції інших учасників

У березні 2019 року представник Івано-Франківської міської ради - Тарновська І. Я., засобами поштового зв`язку надіслала до Верхового Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити без задоволення касаційну скаргу позивача і залишити без змін оскаржувані судові рішення

Відзив мотивований тим, що спірний договір є недійсним, оскільки був укладений після смерті власників (продавців) квартири. При цьому, відповідач є власником іншої квартири, а тому жодних її прав, в тому числі і житлових, оскаржувані рішення не порушують. Разом із цим, відповідач також зазначив, що оскільки відповідач незаконно отримала у власність спірну квартиру (на підставі незаконного правочину), тому судами не порушено Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Фактичні обставини, встановлені судом

Установлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується дублікатом договору міни від 29 березня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Черепій Л. М., зареєстрованого в реєстрі за № 348.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією актового запису про смерть від 26 квітня 2010 року № 599. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією актового запису про смерть 03 вересня 2013 року № 1319.

Після смерті співвласників квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадкова справа не була заведена.

04 червня 2014 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , від імені яких по довіреності діяв ОСОБА_4 , та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Ковальчук Л. Б. та зареєстрований в реєстрі за номером 2000.

Відповідно до умов договору, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_1 придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 , з наступною реєстрацією права власності на дану квартиру за покупцем (відповідачем).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-ІХ, від 15 січня 2020 року (далі - Закон).

У пункті 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» даного Закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 травня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 жовтня 2018 року слід здійснювати, враховуючи вимоги ЦПК України в редакції до 08 лютого 2020 року.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги і матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що спірний договір купівлі-продажу квартири від 04 червня 2014 року був укладений після смерті співвласників цієї квартири, а тому відповідно до статей 203, 215 ЦК України є недійсним. Оскільки відсутні відомості щодо заведених спадкових справ після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тому спадщина цих осіб є відумерлою і наявні підстави для її передачі у власність територіальної громади міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради.

Верховний Суд погоджується із відповідними висновками судів першої таапеляційної інстанцій, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також фактичним обставинам справи, встановленими судами на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих доказів.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина 1 статті 215 ЦК України).

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає свої повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків.

Оскільки спірний договір купівлі-продажу квартири був укладений 04 червня 2014 року, тобто після смерті співвласників (продавців) відповідної квартири - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які померли ІНФОРМАЦІЯ_3 року та 26 квітня 2010 року відповідно, зазначений правочин вчинений з порушенням вимог частини третьої статті 203 ЦК України, а тому, в силу вимог частини першої статті 215 ЦК України, він обгрунтованно визнаний судами недійсним.

Як зазначено у частині першій та третій статті 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Оскільки відсутні відомості щодо заведених спадкових справ після смерті співвласників спірної квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також не встановлено будь-яких інших осіб, які б мали право або заявляли свої права як спадкоємці на спадкове майно відповідних осіб після їх смерті, з 2013 року та на час розгляду судами даної справи (2018 рік), тому суди правомірно встановили, що наявні правові та фактичні підстави для визнання спадщини даних осіб відумерлою та передання спадкового майна (спірної квартири) у власність позивача.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідач є добросовісним набувачем спірного майна (квартири), а суди необґрунтовано позбавили її права власності на це майно були викладені в апеляційній скарзі та суд апеляційної інстанції надав їм належну оцінку. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що суди незаконно позбавили відповідача права власності, оскільки таке право набуто відповідачем на підставі незаконного правочину та має наслідком позбавлення такої особи права власності на це майно.

Зазначені ОСОБА_1 у касаційній скарзі інші аргументи Верховний Суд також вважає необґрунтованими та виключно її суб`єктивними судженнями, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано норми матеріального та процесуального права на підставі наданих доказів та ухвалено законні і обґрунтовані судові рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами повно встановлено обставини справи на підставі належної оцінки наявних у справі доказів, визначено норми права, які підлягали застосуванню.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК Українисуд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

З огляду на залишення без задоволення касаційної скарги, дія рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 травня 2018 року, яка зупинена ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2019 року до закінчення касаційного провадження у справі, підлягає поновленню.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 травня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 жовтня 2018 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 травня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов