Справа № 308/9832/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої-судді - Бенца К.К.,

при секретарі - Парова І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 правонаступником якої є ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на частину будинку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника ОСОБА_4 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , який постійно проживав та на день смерті був зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із Ѕ частини будинку в АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_5 не залишив заповіт. На час відкриття спадщини позивач постійно з 1961 року і на день смерті батька проживала разом із спадкодавцем в будинку в АДРЕСА_1 , прийняла спадщину за своїм батьком , але у визначений законом строк не звернулася до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємцями першої черги за законом стали: дружина померлого (мама позивачки та відповідачки) ОСОБА_6 та його доньки ОСОБА_3 і ОСОБА_1 .Крім того , вказує на те, що позивач , яка на момент смерті батька проживала разом зі спадкодавцем, після його смерті фактично вступила в управління спадковим майном є такою, що прийняла спадщину у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР. При зверненні до нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не доведено факт спільного проживання зі спадкодавцем так як позивач не була зареєстрована за вказаною адресою.

У зв`язку з вказаними обставинами звернулася до суду та просить суд ухвалити рішення яким встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини.

Після звернення з позовом до суду позивач по справі ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

В ході судового розгляду справи ухвалою суду від 19.03.2018 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача ( спадкоємця) ОСОБА_1 - ОСОБА_2

08.12.2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до яких просив суд: визнати факт прийняття ОСОБА_1 спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном за батьком ОСОБА_5 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 14/48 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Обгрунтовуючи вимоги заяви тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2010 року по справі № 2о-348/10 встановлений юридичний факт прийняття Відповідачкою спадщини, що відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5 . Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 повинно належати за законом по 1/6 частині права власності на будинок.

Однак, прийняти спадщину в нотаріальній конторі ОСОБА_1 не змогла через недоведеність факту спільного проживання з спадкодавцем, оскільки не довела факт прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном та відсутністю правовстановлюючих документів.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 , мати ОСОБА_1 та відповідачки та після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/6 частину житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 .

Згідно заповіту від 23.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Куліковим М.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1137, ОСОБА_6 заповіла все майно, яке буде належати їй ОСОБА_1 .

Після смерті матері ОСОБА_1 , у встановлений для цього строк, подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 повинно належати 1/6 частина будинку внаслідок прийняття спадщини за померлим батьком та 3/24 за померлою мамою ОСОБА_6 , а в цілому 14/48.

Однак, у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на будинок відсутні ОСОБА_1 не змогла отримати у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину.

Відсутність правовстановлюючих документів на будинок становить перешкоду в подальшому оформленні належних спадкових прав після смерті батьків ОСОБА_1 .

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_1 , що стверджується даними свідоцтва про смерть від 26 вересня 2016 року , яка за життя не залишила заповіт. Оскільки ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 , а відтак є спадкоємцем першої черги права на спадкування за законом.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Відповідач та її представник в судове засідання не зявилися хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Представник відповідача ОСОБА_7 подав до суду 17.06.2020 року клопотання відповідно до якого просив ухвалити рішення без участі відповідача та її представника. Згідно поданого клопотання, позов визнає частково, обґрунтовуючи це тим, що ОСОБА_3 є власницею 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору дарування від 07 квітня 1995 року, укладеного між її батьком ОСОБА_5 і нею, посвідченого державним нотаріусом Першої Ужгородської нотаріальної контори Дроботя А.Й. Крім того, згідно рішення апеляційного суду Закарпатської області від 08 червня 2015 року по справі № 308/14610/14-ц ОСОБА_3 є власницею в порядку спадкування за ОСОБА_6 1/16 частини будинку АДРЕСА_1 та 1/6 частини зазначеного будинку в порядку спадкування за ОСОБА_5 , що в цілому становить 11/48 частин будинку (1/16 + 1/6 = 3/48 + 8/48 = 11/48). Таким чином, ОСОБА_3 є власницею 35/48 частини будинку (1/2 + 11/48 = 24/48 + 11/48 = 35/48), а тому неуспадкованими після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , і після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишаються 13/48 частини будинку (48/48 - 35/48 = 13/48). Просив визнати факт прийняття ОСОБА_1 спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном за батьком ОСОБА_5 і матір`ю ОСОБА_6 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 13/48 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

28.10.2016 року представником позивача ОСОБА_4 подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

28.10.2016 р. позивачем ОСОБА_2 подав до суду заяву про залучення до участі у справі правонаступника.

28.11.2016 р. представником відповідача ОСОБА_7 подано до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

08.12.2016 року представником позивача ОСОБА_4 подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача.

08.12.2016 р. представником відповідача ОСОБА_7 подано до суду заперечення на позовну заяву.

08.12.2016 року представником позивача ОСОБА_4 подано до суду заяву про збільшення позовних вимог.

08.12.2016 року представником позивача ОСОБА_4 подано до суду заяву про витребування доказів.

06.02.2017 року представником позивача ОСОБА_4 подано до суду заяву приєднання доказів до матеріалів справи.

27.02.2017 року представником позивача ОСОБА_8 подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

05.04.2017 року представником позивача ОСОБА_4 подано до суду заяву про приєднання доказів до матеріалів справи.

30.05.2017 року представником позивача ОСОБА_4 подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами цивільної справи.

23.04.2020 року представником відповідача ОСОБА_7 подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.

17.06.2020 року представником відповідача ОСОБА_7 подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

19.10.2016 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду К.К. Бенца відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в судовому засіданні.

19.03.2018 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду К.К. Бенца залучено до участі справі правонаступника позивача ОСОБА_2 .

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд приходить до наступного.

У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, наякі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з влас-ної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Фактичні обставини справи встановлені судом:

Судом встановлено, Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.04.2012 року № 33919208 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належав на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 кожному по Ѕ частці.

Як встановлено судом, Ѕ частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування , посвідченого державним нотаріусом Першої Ужгородської нотаріальної контори 07.04.1995 року за № 1-2277.

Як встановлено судом, Ѕ частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 . Й на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.07.2004 року.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_5 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть , копія якого долучена до матеріалів справи.

Судом встановлено, що дружиною померлого ОСОБА_5 є ОСОБА_6 ,що стверджується даними витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну рестрацію шлюбу від 11.11.2014 року.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 на день смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала по АДРЕСА_1 з 16.01.1961 року по 2014 рік і по цей час, що стверджується даними Акту від 23.01.2014 року про фактичне проживання особи, виданим директором КП «ЖРЕР № 1».

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина за законом до складу якої в тому числі входить Ѕ частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , так як за життя ОСОБА_5 заповіт не залишив, вказані факти доведені судовим рішенням від 27.04.2015 року і в силу ст. 82 ЦПК України доведення не потребують .

Оскільки заповіту ОСОБА_5 не оформляв , а тому спадкоємцями першої черги за законом стали: дружина померлого ОСОБА_6 та його доньки ОСОБА_3 і ОСОБА_1 .

Враховуючи, що спадщина за померлим ОСОБА_5 відкрилася у 1996 році, тому до даних правовідносин слід застосовувати норми ЦК УРСР.

Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ч.1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, у разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі -ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , яка є донькою померлого ОСОБА_5 спадщину за померлим батьком прийняла в установлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме на частину вказаного будинку, в якому вона на день смерті спадкодавця проживала, що стверджується даними акту від 23.01.2014 року про фактичне проживання особи, виданим директором КП «ЖРЕР № 1» .

Таким чином ОСОБА_1 , яка на момент смерті батька проживала разом зі спадкодавцем, після його смерті фактично вступила в управління спадковим майном є такою, що прийняла спадщину у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР

Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.12. 2010 року по справі № 2о-348/10, яке набрало законної сили встановлений юридичний факт, а саме що відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька - ОСОБА_5 .

Отже, як встановлено судом спадкоємцями Ѕ частини будинку, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 стали : дружина ОСОБА_6 та діти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно по 1/6 частині кожен,вказані факти доведені судовим рішенням від 27.04.2015 року і в силу ст. 82 ЦПК України доведення не потребують .

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 , - мати ОСОБА_1 та відповідачки, що стверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 14.01.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належну їй 1/6 частину житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що спадщина за померлим ОСОБА_6 відкрилася у 2014 році, тому до даних правовідносин слід застосовувати норми ЦК України 2004 року.

Відповідно до ст. ст. 1217 - 1219 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Із змісту ст. ст. 1223,1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, 5)

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно заповіту від 23.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Куліковим М.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1137, ОСОБА_6 заповіла все майно, яке буде належати їй - ОСОБА_1 .

Як встановлено судом ОСОБА_3 є власницею 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору дарування від 07 квітня 1995 року, укладеного між її батьком ОСОБА_5 і нею, посвідченого державним нотаріусом Першої Ужгородської нотаріальної контори Дроботя А. Й., реєстровий № 1-2277.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 08 червня 2015 року по справі № 308/14610/14-ц визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за ОСОБА_6 1/16 частини будинку АДРЕСА_1 та 1/6 частини зазначеного будинку в порядку спадкування за ОСОБА_5 , що в цілому становить 11/48 частин вказаного будинку .

Вказані обставини в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Таким чином, ОСОБА_3 є власницею 35/48 частини будинку (1/2 + 11/48 = 24/48 + 11/48 = 35/48), а тому неуспадкованими після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , і після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишаються 13/48 частини будинку (48/48 - 35/ 48 = 13/48).

Отже, ОСОБА_1 успадкувала за батьком та матірю 13/48 частини будинку по АДРЕСА_1 .

Як встановлено судом, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла , що стверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 26.09.2016 року.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_8 є сином ОСОБА_10 та ОСОБА_1 , що стверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12.11.2010 року.

30.03.2017 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Постановою приватного нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу від 03.04.2017 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не було подано документів, що підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається,виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

На підставі наведеного, керуючись ст. 549 ЦК УРСР, ст..ст. 1216, 1218 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Змінену позовну заяву ОСОБА_1 правонаступником якої є ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на частину будинку- задовольнити частково.

Встановити факт, постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 разом із спадкодавцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , на час відкриття спадщини, за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати факт прийняття ОСОБА_1 спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном за батьком ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на 13/48 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_1 .

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

У відповідності до п.п.15.5 п.п.15 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Відповідно до п. 3 Розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби(COVID-19), строк апеляційного оскарження, зазначений в рішенні суду продовжується на строк дії такого карантину.

Учасники справи:

Позивач - правонаступник - ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_3 ) ;

Відповідач - ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_4 );

Дата складання повного тексту рішення суду з врахуванням вихідних днів 06.07.2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца