РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року, Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретар Кравченко А.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: орган опіки та піклування в особі Виконавчий комітет Суворовської районної у м. Херсоні ради про визначення місця проживання дитини,,

встановив:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 27.11.2015 року. Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем та перебуває на повному його утриманні. Відповідач покинула сім`ю в грудні 2016 року і з того часу з ними не проживає. Долею дитини не цікавиться. Він створив всі необхідні умови для проживання сина, весь вільний час він приділяє увагу сину, крім нього сином також піклуються його дідусь та бабуся. Просить розірвати шлюб з відповідачем та визначити місце проживання дитини разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовну заяву підтримав наполягав на її задоволенні.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву відповідно до якої особу встановлено за паспортом та просила суд розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти задоволення позову.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилися. Надали заяву про розгляд справи без їх участі позовні вимоги підтримали, не заперечували проти задоволення позову, вважала, що в інтересах дитини буде визначити його місце проживання з батьком.

В порядку ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно до ч. 4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться у порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.11.2015 року, про що складено актовий запис № 824 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні від 27.11.2015 року.

Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом - 310, складеним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції .

Подружнє життя сторін не склалося через втрату почуття кохання та взаємоповаги.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх малолітньої дитини, що мають істотне значення.

Згідно до ч. 1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Враховуючи, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та дитини, суд вважає доцільним розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім того, позивачем заявлені позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Акту від 07.10.2018 року складеного Антонівською сільською радою вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає разом з малолітнім ОСОБА_4 , 2016 р.н..

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2ст. 161 СК України).

Згідно із ч. 3ст. 45 ЦПК України, суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

В судовому засіданні установлено та підтверджується матеріалами справи, що неповнолітній ОСОБА_3 ,2016 р.н. проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з грудня 2018 року.

Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визначення його недійсним та поділ майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на встановлені у справі обставини та враховуючи інтереси дитини, позицію представника органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з батьком, вихнання відповідачем позову у повному обсязі суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 109, 110, 112, 141,160,161 СК України, керуючись ст.ст. 12-13,76-79, 81, 259, 263-265, 280-282 суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 27.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсона, актовий запис №824, - розірвати.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя: В.В. Прохоренко