ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5482/20 Справа № 202/3279/18 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря -Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання малолітньої дитини

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання малолітньої дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

08 червня 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, відповідно до якої просила визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовної заяви зазначила, що з 06 липня 2013 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Шлюб було зареєстровано Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 393. 30 серпня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Від цього шлюбу сторони у справі мають спільну дитину: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає разом із батьком, хоча відповідне рішення про визначення її місця проживання саме з батьком відсутнє, що свідчить про протиправні дії останнього та порушує правапозивача як матері, відповідач постійно створює стресові ситуації у стосунках матері та дочки. Небажання та активне ухилення відповідача від сумісного з позивачем прийняття рішення стосовно встановлення місця проживання їхньої малолітньої дочки змусило ОСОБА_1 звернутись до суду з відповідною позовною заявою для захисту порушених прав та інтересів (том 1 а.с.2-4).

15 листопада 2018 року відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини, яка була прийнята протокольною ухвалою суду. Зустрічний позов мотивований тим, що він є рідним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення шлюбних відносин колишня дружина постійно заважала йому повноцінно брати участь у вихованні дитини - влаштовувала сварки, ховала дитину, перешкоджала спілкуванню з дитиною та зустрічам. Він завжди мав бажання спілкуватися з донькою, брати участь у її вихованні та розвитку як батько. З яких саме мотивів позивач умисно перешкоджала йому не відомо. Він дуже любить свою доньку та піклується нею. Жодних фактів, які б свідчили про його погане ставлення до неї або неналежне виховання не існує. Доньку він не викрадав, дитина сама висловила небажання повертатися після прогулянки до матері. З липня 2018 року донька проживала разом з ним за місцем реєстрації, за адресою: АДРЕСА_2 . Донька має гарні житлові умови, їй створені всі необхідні умови для повноцінного розвитку. Вказав, що він є порядною та відповідальною людиною, дбайливо та з любов`ю ставиться до своєї доньки, забезпечує їй належний рівень життя, опікується її інтересами, стежить за станом її здоров`я. Він має з донькою психологічний контакт та прив`язаність один до одного. Звернув увагу на те, що він не зловживає алкоголем або наркотичними засобами, не палить, не притягався до кримінальної відповідальності, має гарну характеристику. Після припинення шлюбних відносин з колишньою дружиною між ними склалися неприязнені стосунки, виникали сварки з приводу того, що вона чинила перешкоди у спілкуванні з донькою. За її адресою неодноразово викликалася поліція, в тому числі і за його ініціативою. Вказав, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Просив суд: визначити місце проживання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 . (том 1 а.с.125-127).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Також вирішено питання щодо судових витрат (том 2 а.с.122-129).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджуючись з рішенням суду в повному обсязі та посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_2 (том 2 а.с.132-140).

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.07.2013 року, який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.08.2017 року розірвано.

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого 26 грудня 2013 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (том 1 а.с.86).

Відповідно до судового наказу від 12.04.2018 №2-н/202/94/2018 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська стягнено з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 28.03.2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 (том 1 а.с.16).

Згідно з довідкою Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 26.09.2019 року за № В-15 23322 станом на 31.08.2019 року заборгованість зі сплати аліментів складає 17711,50 гривень (том 2 а.с.48).

Також судом 1 інстанції при розгляді справи, сторони по справі з моменту розлучення разом не проживають, при цьому з 2017 року малолітня ОСОБА_5 постійно проживала разом з матір`ю.

Згідно з актом обстеження умов проживання від 30 жовтня 2018 року, складеного Службою у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради малолітня ОСОБА_3 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . Із акту вбачається, що умови проживання добрі. В наявності побутова техніка та всі необхідні меблі. Для дитини окрема кімната облаштована спальним місцем, посезонний одяг та взуття в повному обсязі, багато іграшок, є місто для проведення дозвілля.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 23268807 ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування жилого будинку, серія та номер 1087, посвідченим 10.06.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М.

ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем проживання, що підтверджується наданою характеристикою від 02.05.2018 року, та характеристикою з місця роботи ТОВ «Дніпрогума» на якому ОСОБА_1 працює менеджером з 2009 року, що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 01 листопада 2018 року, виданої ОСОБА_2 Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив №94 «Урожай», малолітня ОСОБА_3 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_3 .

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №11946052 від 31.10.2013 року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору дарування квартири: НОМЕР_3 , посвідченого 28.12.2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В. зареєстрованим в реєстрі за №3461.

Крім того, представниками Служби у справах дітей було обстежено житлово-побутові умови проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до Акту про обстеження умов проживання від 30.10.2018 року, умови проживання відповідають санітарним вимогам, створено всі умови щодо утримання та виховання дитини.

Відповідач ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, отримує державну соціальну допомогу по інвалідності в розмірі 1452,00 грн., позитивно характеризується за місцем проживання, що підтверджується відповідними характеристикою та довідкою від 01.11.2018 року (том 1 а.с.156,157).

За клопотанням служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради батьки дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_6 були направлені до Комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради для проведення діагностики психоемоційного стану дитини, з`ясування ставлення дитини до матері ОСОБА_1 та батька ОСОБА_2 , взаємовідносини між ними, з`ясування з ким із батьків дитині буде комфортно, морально і емоційно проживати в подальшому.

Згідно із Довідкою Комунального закладу «Дніпропетровський Центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 06.11.2018 року №143 наданої службі у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, згідно з результатами психологічного діагностування ОСОБА_1 було виявлено, що вона має середній рівень тривожності, фрустрації, агресивності та ригідності. Агресивність може проявлятися як захисний механізм в стресовій ситуації чи в конфлікті. Акцентуації характеру у ОСОБА_1 не виявлено. Акцентуація характеру - це надзвичайне підсилення окремих рис характеру, за якого наявні відхилення в психології й поведінці людини, що не виходить за межі нормальної поведінки, але межують з патологією.

Оцінку психічних станів (тривожності, ригідності, фрустрації та агресивності) ОСОБА_2 та визначення стилю поведінки в конфліктній ситуації неможливо інтерпритирувати через недостовірності відповідей ОСОБА_2 .

Щодо акцентуації характеру, ОСОБА_2 було виявлено наступне - висока ступінь вираженої параноїдальної, гіпотимної акцентуації, що проявляється як роздратованість, гнівливість, авторитарності, категоричність суджень, не помічає власної конфліктності, постійно підвищений настрій, висока енергійність, відкрита незгода сприйняття дійсності.

Відповідно до Висновку Виконавчого комітету Індустріальної районної в м. Дніпрі ради № 18/5-547 від 08.11.2018 року, Служба вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Також судом встановлено, що між сторонами по справі склалися складні стосунки, що призвело до виникнення сварок та конфліктів, що також ставало приводом для звернення до органів поліції, що підтверджується відповідними письмовими доказами та показаннями свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Крім того, судом 1 інстанції були допитані свідки, які пояснили:

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду: що вона колега по роботі позивача вказала, що знайома з позивачем десять років. Проблеми в сімї почалися коли дитині виповнився рік. ОСОБА_2 бив ОСОБА_1 , вона приходила на роботу в синцях.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду: що він є братом відповідача, розповів про те, що ОСОБА_1 після народження дитини вийшла на роботу, а ОСОБА_2 вимушений був доглядати за дитиною. ОСОБА_1 дорікала ОСОБА_2 за те, що він сидить дома та вчиняла сварки.

Крім того, судом 1 інстанції встановлено, що на час звернення ОСОБА_1 до суду, малолітня ОСОБА_5 з ІНФОРМАЦІЯ_9 проживала з батьком ОСОБА_2 , який перешкоджав спілкуванню ОСОБА_1 з донькою. Так, 04.05.2018 року ОСОБА_2 взявши дитину для прогулянок не привів її назад до матері, а без відома матері відвіз 4-річну дитину в Святогорську Лавру (м. Святогірськ, Донецька область), а в подальшому до м. Києва. У віці 4,5 роки дитина разом з батьком здійснила хресний хід до Почаєва , що підтверджується доказами по справі: фототаблицями (том 1 а. с.111-113).

Малолітня ОСОБА_3 , яка відвідувала Комунальний заклад освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок» №181 Дніпропетровської міської ради перестала його відвідувати з 01.09.2018 року (том 1 а.с.114).

В подальшому з 06 листопада 2018 року малолітня ОСОБА_5 проживає з матір`ю. Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 22.05.2019 року за №179 визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_3 та спілкуванні з нею (том 2 а.с. 21-23).

Також суд 1 інстанції критично поставився до твердження відповідача ОСОБА_2 , що ОСОБА_1 разом з малолітньою ОСОБА_5 виїхали до АР Крим, за місцем проживання її матері. Оскільки, жодних доказів, щодо зміни ОСОБА_1 місця проживання відповідачем суду не надано. Відповідачем не надано жодного доказу, що проживання малолітньої ОСОБА_5 разом з матір`ю загрожує дитині психологічною або фізичною небезпекою.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання доньки з матір`ю та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд 1 інстанції, виходив із того, що відсутні виключні обставини за яких в даному випадку донька має бути розлучена із своєю матір`ю, яка спиртними напоями та наркотичними засобами не зловживає, не палить, на диспансерних обліках не перебуває, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, в якому створені належні умови для проживання та виховання дитини, працює та здатна матеріально забезпечувати дитину всім необхідним для нормального утримання, розвитку, відпочинку та виховання, що відповідає принципам 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року. Зазначені висновки суду повністю відповідають інтересам дитини.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції, колегія суддів погоджується, оскільки вони зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права, а рішення суду є обґрунтованим та відповідає вимогам закону.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч. ч. 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Із матеріалів справи вбачається, що обидві сторони відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, мають позитивні характеристики, належні матеріально-побутові умови для забезпечення потреб малолітнього сина. Однак, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції, встановив наявність однакових належних матеріально-побутових умов у матері і у батька для проживання дитини, їх позитивних характеристик, обґрунтовано вважав, що сторони можуть у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, враховуючи вік доньки ОСОБА_5 , яка на день ухвалення рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, що буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо безпідставності, на його думку, визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки вони належним чином не обґрунтовані, а суд 1 інстанції при вирішенні цього питання, в першу чергу керувався інтересами дитини, та врахувавши її вік, прийшов до обґрунтованого висновку щодо її місця проживання разом з мамою.

При цьому, апелянт під час розгляду справи не скористався наданими йому правами, не обґрунтував заперечення проти позову та доводи зустрічного позову й апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, оскільки згідно із ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч., ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та особистого тлумачення норм права та обставин справи. Судом першої інстанції у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: