ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/451/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2020 р.Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Даниленко В.В.

при секретарі Скромна І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_3 , у вересні 2013 року звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача, ОСОБА_2 , суму боргу у розмірі 311 416,00 дол.США, інфляційні втрати у розмірі 270 388,58 грн., та три проценти річних у сумі 223 605,96 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про те, що він 03.06.2010р. позичив Відповідачу 141 416,00 дол.США строком до 17.06.2010р., що підтверджується розпискою Відповідача. Також, 09.09.2010р. Позивач позичив Відповідачу 170 000,00 дол.США. Термін повернення Відповідачем частини вказаної позики у сумі 70 000,00 дол.США встановлений до 13.10.2010р., а термін повернення іншої частини позики у сумі 100 000,00 дол.США встановлений до 10.12.2010р.

Відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання щодо повернення отриманої суми позики, незважаючи не неодноразові звернення позивача з вимогою повернути позику.

Приймаючи до уваги заявлені позовні вимоги та ті обставини, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання позивач просить позов задовольнити в повному обсязі.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 26 листопада 2013 року позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість у сумі 2 982 142,54 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 26 липня 2017 року вказане рішення скасоване, справу призначено до розгляду у загальному порядку.

27 жовтня 2017 року Позивач звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з Відповідача загальну суму боргу за розписками у розмірі 27 780 786,18 грн.

13 грудня 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду із нотаріально посвідченою заявою про процесуальне правонаступництво. Вказана заява обґрунтована тим, що 13 грудня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладений договір про відступлення права вимоги, який доданий до заяви. Відповідно до п.1.1. Договору ОСОБА_4 відступив за плату ОСОБА_1 належне йому право вимоги за розписками, заборгованість за якими стягується у цій справі, а ОСОБА_1 замінила ОСОБА_4 як Позикодавця у вказаних розписках та прийняла на себе всі права та обов`язки останнього за цими розписками.

16 грудня 2019 року ОСОБА_1 також направила поштою до суду заяву про процесуальне правонаступництво, в якій просила замінити на неї ОСОБА_4 як позивача у справі.

Ухвалою Дарницького районного суду від 03 лютого 2020 року, внесеною до протоколу судового засідання, вказані заяви задоволені. ОСОБА_4 як позивач у справі замінений на процесуального правонаступника - ОСОБА_1 .

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій просив задовольнити позов у повному обсязі.

У судове засідання відповідач не з`явився. Представник Відповідача подав до суду заяву про визнання позову, в якій повідомивши про те, що ОСОБА_2 прийняв рішення визнати у повному обсязі позовні вимоги у вказаній справі, просив прийняти це визнання та задовольнити позов у повному обсязі. Також, у вказаній заяві представник Відповідача просив розглядати справу за відсутністю Відповідача та його представників.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За таких обставин суд, беручи до уваги заяви сторін про розгляд справи за їх відсутністю та враховуючи вимоги ст.223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та ухвалити по справі рішення.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 06.03.2010 року ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_4 141 416,00 дол.США, які зобов`язався повернути у строк до 17.06.2010р., що підтверджується розпискою від 06.03.2010 року. Також, ОСОБА_2 09.09.2010 р. отримав у борг від ОСОБА_4 170 000,00 дол.США, частину з яких у сумі 70 000,00 дол.США зобов`язався повернути до 13.10.2010р., а іншу частину у сумі 100 000,00 дол.США до 10.12.2010р.

Звертаючись до суду із заявленим позовом ОСОБА_4 вказав, що Відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання щодо повернення отриманої суми позики, незважаючи не неодноразові звернення позивача з вимогою повернути позику.

Також, як вбачається із матеріалів справи 13 грудня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладений договір про відступлення права вимоги. Відповідно до п.п.1.1. вказаного договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Кредитор відступає за плату Новому кредитору належне йому право вимоги за розпискою ОСОБА_2 від 03.06.2010р., відповідно до якої ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 141 416,00 дол.США, та розпискою ОСОБА_2 від 09.09.2010р., відповідно до якої ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 170 000,00 дол.США, а Новий кредитор заміняє Кредитора як Позикодавця у розписках та приймає на себе всі його права та обов`язки за цими розписками.

Відповідно до п.п.1.2. вказаного договору станом на день підписання цього договору загальний розмір права вимоги за розписками становить 27 780 786,18 грн. (Двадцять сім мільйонів сімсот вісімдесят тисяч сімсот вісімдесят шість грн. 18 коп.), з яких: - 3 758 611,01 грн. - сума позики за розпискою від 03.06.2010р.; 3 450 937,33 грн. - проценти за розпискою від 03.06.2010р.; 4 668 662,67 грн. - інфляційні втрати за розпискою від 03.06.2010р.; 826 997,40 - сума трьох відсотків річних за розпискою від 03.06.2010р., відповідно до ст.625 ЦК України; - 4 518 328, 00 грн. - сума позики за розпискою від 09.09.2010р.; 4 046 943,96 грн. проценти за розпискою від 09.09.2010р.; 5 552 544,06 грн. - інфляційні втрати за розпискою від 09.09.2010р.; 957 761,75 грн. - сума трьох відсотків річних за розпискою від 09.09.2010р., відповідно до ст.625 ЦК України.

Відповідно до вимог статей 1046,1047,1048,1049,1050 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув позику ані в установлені розписками терміні, ані в подальшому.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст.ст.1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження свого права на пред`явлення вимоги до про повернення грошових коштів, отриманих у позику, позивачем надано суду розписку від 06.03.2010р., яка свідчить про отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 141 416,00 дол.США, що еквівалентно - 3 758 611,01 грн., та розписку від 09.09.2010р., яка свідчить про отримання відповідачем 170 000,00 дол.США, що еквівалентно 4 046 943,96 грн.

Згідно з вимогами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суму позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, вимоги позивача про стягнення процентів у розмірі 3 450 937,33 грн. за розпискою від 03.06.2010р. та у розмірі 4 046 943,96 грн. за розпискою від 09.09.2010р.

Також, на думку суду, є обґрунтованими вимоги позивача щодо застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України і стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних від суми боргу. Так сума інфляційних втрат за розпискою від 03.06.2010р. становить 4 668 662,67 грн. -а трьох відсотків річних - 826 997,40 грн. Сума інфляційних втрат за розпискою від 09.09.2010р. становить 5 552 544,06 грн., а трьох відсотків річних - 957 761,75 грн.

Загальний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем становить 27 780 786,18 грн.

Згідно ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягають також сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору у розмірі 3 441,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 81,141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: Житомирська обл., Овруцький район, с.Бігунь, борг за договором позики у сумі 27 780 786,18 грн. (Двадцять сім мільйонів сімсот вісімдесят тисяч сімсот вісімдесят шість грн. 00 коп.), судові витрати у розмірі 3 441,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

СУДДЯ: