Постанова

Іменем України

24 червня 2020 року

м. Київ

справа № 206/6720/15-ц

провадження № 61-1232св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «АКТАБАНК», ОСОБА_21 ,

третя особа - ОСОБА_22 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» Куліша Віктора Миколайовича на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2016 року у складі судді Сухорукова А. О. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Максюти Ж. І., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» (далі - ПАТ «АКТАБАНК», банк), ОСОБА_21 , третя особа - ОСОБА_22 , про визнання вкладниками, зобов`язання вчинити дії та стягнення заборгованості.

Позовна заява з урахуванням уточнених позовних вимог мотивована тим, що 19 червня 2014 року ОСОБА_22 уклала з ПАТ «АКТАБАНК» договір банківського вкладу «Класик» № В19-208097/Т на суму 4 400 000,00 грн строком до 19 серпня 2014 року. 25 липня 2014 року ОСОБА_22 звернулась до ПАТ «АКТАБАНК» з листом № 1597/1 про відсутність у неї наміру продовжувати дію цього договору, в якому просила на 19 серпня 2014 року підготувати грошові кошти для остаточного розрахунка. ПАТ «АКТАБАНК» листом від 28 липня 2014 року № 1913/1 повідомило її про відсутність можливості 19 серпня 2014 року виконати умови договору у повному обсязі у зв`язку з обмеженнями на видачу грошових коштів не більше 150 000,00 грн на день згідно з постановою правління Національного банку України від 30 травня 2014 року № 328.

З огляду на те що при укладанні договору не було зазначено будь-яких обмежень щодо виконання банком умов договору, 20 серпня 2014 року ОСОБА_22 отримала доступ до виплати грошових коштів. Отримавши 21 та 22 серпня 2014 року 25 000,00 грн і 140 000,00 грн відповідно, тобто депозит був доступний, вона з 22 серпня до 10 вересня 2014 року кожен робочий день отримувала готівку в банку згідно з умовами договору, після чого залишок коштів згідно з наданою банком довідкою станом на 10 вересня 2014 року становив 3 884 000,00 грн.

22 серпня 2014 року ОСОБА_22 , з однієї сторони та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , з іншої сторони уклали договір № ВЛЄ-14 про відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор ОСОБА_22 передає, а нові кредитори у відповідних частках приймають на себе право вимоги у розмірі 3 800 000,00 грн, що належить первісному кредиторові, і стають кредиторами за вказаним договором банківського вкладу «Класик» від 19 червня 2014 року № В19-208097/Т, тому з 20 серпня 2014 року за технологією банку кошти з депозитного рахунка переходять на поточний рахунок до моменту витребування коштів клієнтом у межах невиконаного договору вкладу.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_21 за договором відступлення права вимоги від 22 серпня 2014 року № ВЛЄ-14 в частині передачі ОСОБА_22 в рахунок сплати відступленого на користь ОСОБА_21 права вимоги за договором банківського вкладу «Класик» від 19 червня 2014 року № В19-208097/Т грошових коштів у сумі 200 000,00 грн між ОСОБА_1 та ОСОБА_22 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався виконати за ОСОБА_21 забезпечений обов`язок, який був виконаний поручителем ОСОБА_1 в повному обсязі шляхом передання ОСОБА_22 грошових коштів за договором відступлення права вимоги, що підтверджується актом приймання-передачі грошових коштів від 22 серпня 2014 року.

26 серпня 2014 року ОСОБА_22 повідомила ПАТ «АКТАБАНК» про відступлення права вимоги, надала відомості про нових вкладників і копію договору цесії та просила відкрити поточні рахунки вищезазначеним особам, а ОСОБА_1 повідомив ПАТ «АКТАБАНК» про те, що ОСОБА_22 як первісний кредитор підписала договір про відступлення права вимоги від 22 серпня 2014 року № ВЛЄ-14, за яким відступила право вимоги у розмірі 3 800 000,00 грн (без врахування річних відсотків) за договором банківського вкладу, і до нього як до нового кредитора перейшло право вимоги у розмірі 100 000,00 грн. При цьому зобов`язання за основним договором підлягало виконанню ПАТ «АКТАБАНК» кожному з нових кредиторів, а вказані у договорі від 22 серпня 2014 № ВЛЄ-14 року суми підлягали сплаті ПАТ «АКТАБАНК» кожному з нових кредиторів у відповідних частках, ураховуючи частку депозитного вкладу. У разі порушення основного зобов`язання зі сторони ПАТ «АКТАБАНК» за договором банківського вкладу банк повинен був виплатити штрафні санкції і відшкодувати збитки. Також ОСОБА_1 просив ПАТ «АКТАБАНК» відкрити поточний рахунок на його ім`я для виконання банком зобов`язань за основним договором на його користь у вищезазначеному обсязі та надав повний пакет документів. Проте з листа ПАТ «АКТАБАНК» від 03 вересня 2014 року № 2986/1 йому стало відомо про відмову банку виконувати зазначені вимоги у зв`язку з невизнанням банком його права вимоги виконання зобов`язання за договором банківського вкладу «Класик» від 19 червня 2014 року № В19-208097/Т за відсутності згоди ПАТ «АКТАБАНК» на укладання договору від 22 серпня 2014 року № ВЛЄ-14.

26 серпня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення прав вимоги № ВЛЄ-14-1, за умовами якого ОСОБА_6 зобов`язався передати ОСОБА_1 належне йому право вимоги до ПАТ «АКТАБАНК» за договором банківського вкладу «Класик» від 19 червня 2014 року № В19-208097/Т в сумі 90 000,00 грн, яке він отримав за договором відступлення права вимоги від 22 серпня 2014 року № ВЛЄ-14.

11 вересня 2014 року ПАТ «АКТАБАНК» отримало колективне повідомлення від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 про відступлення їм ОСОБА_22 права вимоги у розмірі 3 800 000,00 грн (без врахування річних відсотків) за договором банківського вкладу «Класик» від 19 червня 2014 року № В19-208097/Т з наданням всіх документів, які необхідні для відкриття поточного рахунка, як передбачено пунктами 1.15, 1.16 Інструкції про порядок відкриття, використання та закриття рахунків в національній та іноземній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція). ПАТ «АКТАБАНК» ідентифікував їх як вкладників, що підтверджується тим, що на виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська у виконавчому провадженні 17 листопада 2014 року банк відкрив поточні рахунки позивачам-клієнтам і перерахував гроші з рахунка ОСОБА_22 на рахунки вкладників у відповідних сумах, зазначених в договорах відступлення. Проте 12 вересня 2014 року позивачі отримали повідомлення від ПАТ «АКТАБАНК» про відмову у виконанні таких вимог з посиланням на дію постанов Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 516 і від 12 листопада 2003 року № 492.

15 вересня 2014 року між ОСОБА_21 та ОСОБА_11 був укладений договір про відступлення прав вимоги № ВЛЄ-15, за умовами якого ОСОБА_21 зобов`язалася передати ОСОБА_11 належне їй право вимоги до ПАТ «АКТАБАНК» за договором банківського вкладу «Класик» від 19 червня 2014 року № В19-208097/Т в сумі 200 000,00 грн, яке вона отримала за договором про відступлення права вимоги від 22 серпня 2014 року № ВЛЄ-14.

Рішенням НБУ від 16 вересня 2014 року в ПАТ «АКТАБАНК» 17 вересня 2014 року була введена тимчасова адміністрація та з 17 січня 2015 року розпочато процедуру ліквідації банку, проте позивачі як вкладники банку, права яких порушені бездіяльністю цього банку через невідкриття рахунків та неперерахування вчасно коштів, вважаючи себе суб`єктивно вкладниками, не подавались до списку кредиторів банку, оскільки їх вклади не перевищують гарантованої суми і на момент виведення банку з ринку вони були вкладниками, а також вони не підпадають під дію статей 26, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивачі, вважаючи на підставі вищезазначених договорів про відступлення права вимоги себе вкладниками, яких банк ідентифікував ще до введення тимчасової адміністрації та прийняття рішення про виведення банку з ринку, просили суд визнати з 26 серпня 2014 року вкладником ПАТ «АКТАБАНК» - власником поточного рахунка ОСОБА_1 із залишком грошових коштів у розмірі 190 000,00 грн, а з 11 вересня 2014 року визнати вкладниками ПАТ «АКТАБАНК» - власниками поточних рахунків із відповідними залишками грошових коштів: ОСОБА_2 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_3 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_4 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_5 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_6 - у розмірі 10 000,00 грн, ОСОБА_7 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_8 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_9 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_10 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_12 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_13 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_14 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_15 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_16 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_17 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_18 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_19 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_20 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_11 - у розмірі 200 000,00 грн; визнати вкладниками ПАТ «АКТАБАНК», які мають право на відшкодування коштів за вкладами в банку за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ; зобов`язати ПАТ «АКТАБАНК» відкрити поточні рахунки на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ; зобов`язати ПАТ «АКТАБАНК» перевести грошові кошти відповідно до договорів від 22 серпня 2014 року № ВЛЄ-14, від 26 серпня 2014 року № ВЛЄ-14-1, від 15 вересня 2014 року № ВЛЄ-15 з рахунка ОСОБА_22 № НОМЕР_1 , на якому розміщені кошти згідно з договором банківського вкладу «Класик» від 19 червня 2014 року № В19-208097/Т, на поточні рахунки, які відкриті в ПАТ «АКТАБАНК» відповідно до пункту 3 цього рішення, а саме: ОСОБА_1 у розмірі - 190 000,00 грн, ОСОБА_2 - 200 000,00 грн, ОСОБА_3 - 200 000,00 грн, ОСОБА_4 - 200 000,00 грн, ОСОБА_5 - 200 000,00 грн, ОСОБА_6 - 10 000,00 грн, ОСОБА_7 - 200 000,00 грн, ОСОБА_8 - 200 000,00 грн, ОСОБА_9 - 200 000,00 грн, ОСОБА_10 - 200 000,00 грн, ОСОБА_11 - 200 000,00 грн, ОСОБА_12 - 200 000,00 грн, ОСОБА_13 - 200 000,00 грн, ОСОБА_14 - 200 000,00 грн, ОСОБА_15 - 200 000,00 грн, ОСОБА_16 - 200 000,00 грн, ОСОБА_17 - 200 000,00 грн, ОСОБА_18 - 200 000,00 грн, ОСОБА_19 - 200 000,00 грн, ОСОБА_20 - 200 000,00 грн; стягнути з ОСОБА_21 на користь ОСОБА_1 сплачені за договором поруки від 22 серпня 2014 року 200 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2014 року позов задоволено.

Визнано право вимоги частки депозитного вкладу ОСОБА_22 за договором банківського вкладу «Класик» від 19 червня 2014 року № В19-208097/Т за ОСОБА_1 у розмірі 190 000,00 грн, ОСОБА_2 у розмірі 200 000,00 грн , ОСОБА_3 у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_4 у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_5 у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_6 у розмірі 10 000,00 грн, ОСОБА_7 у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_8 у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_9 у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_10 у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_11 у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_12 у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_13 у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_14 у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_15 у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_16 у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_17 у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_18 у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_19 у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_20 у розмірі 200 000,00 грн - відповідно до їх часток згідно з договорами про відступлення права вимоги від 22 серпня 2014 року № ВЛЄ-14, від 26 серпня 2014 року № ВЛЄ-14-1 та від 15 вересня 2014 року № ВЛЄ-15.

Зобов`язано ПАТ «АКТАБАНК» відкрити поточні рахунки на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Зобов`язано ПАТ «АКТАБАНК» перевести грошові кошти відповідно до договорів про відступлення права вимоги від 22 серпня 2014 року № ВЛЄ-14 та від 26 серпня 2014 року № ВЛЄ-14-1 з рахунка ОСОБА_22 № НОМЕР_1 , на якому розміщені кошти згідно з договором банківського вкладу «Класик» від 19 червня 2014 року № В19-208097/Т, на поточні рахунки, які будуть відкриті в ПАТ «АКТАБАНК», а саме: ОСОБА_1 - у розмірі 190 000,00 грн, ОСОБА_2 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_3 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_4 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_5 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_6 - у розмірі 10 000,00 грн, ОСОБА_7 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_8 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_9 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_10 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_12 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_13 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_14 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_15 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_16 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_17 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_18 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_19 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_20 - у розмірі 200 000,00 грн, та відповідно до договору про відступлення права вимоги від 15 вересня 2014 року № ВЛЄ-15 на ім`я ОСОБА_11 - у розмірі 200 000,00 грн.

Стягнено з ОСОБА_21 на користь ОСОБА_1 суму, сплачену за договором поруки від 22 серпня 2014 року, у розмірі 200 000,00 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 000,00 грн.

Стягнено з ПАТ «АКТАБАНК» на користь держави судовий збір в сумі 3 654,00 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2014 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2014 року залишено без змін.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року касаційну скаргу ПАТ «АКТАБАНК» задоволено частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано з 26 серпня 2014 року вкладником ПАТ «АКТАБАНК» - власником поточного рахунка ОСОБА_1 із залишком грошових коштів у розмірі 190 000,00 грн., а з 11 вересня 2014 року визнано вкладниками ПАТ «АКТАБАНК» - власниками поточних рахунків із відповідними залишками грошових коштів: ОСОБА_2 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_3 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_4 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_5 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_6 - у розмірі 10 000,00 грн, ОСОБА_7 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_8 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_9 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_10 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_12 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_13 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_14 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_15 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_16 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_17 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_18 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_19 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_20 - у розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_11 - у розмірі 200 000,00 грн.

Визнано вкладниками ПАТ «АКТАБАНК», які мають право на відшкодування коштів за вкладами в банку за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Зобов`язано ПАТ «АКТАБАНК» відкрити поточні рахунки на ім`я: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Зобов`язано ПАТ «АКТАБАНК» перевести грошові кошти відповідно до договору від 22 серпня 2014 року № ВЛЄ-14, від 26 серпня 2014 року № ВЛЄ-14-1, від 15 вересня 2014 року № ВЛЄ-15 з рахунка ОСОБА_22 № НОМЕР_1 , на якому розміщені кошти згідно з договором банківського вкладу «Класик» від 19 червня 2014 року № В19-208097/Т, на поточні рахунки, які відкриті в ПАТ «АКТАБАНК» відповідно до цього рішення, а саме: ОСОБА_1 у розмірі 190 000,00 грн, ОСОБА_2 - 200 000,00 грн, ОСОБА_3 - 200 000,00 грн, ОСОБА_4 - 200 000,00 грн, ОСОБА_5 - 200 000,00 грн, ОСОБА_6 - 10 000,00 грн, ОСОБА_7 - 200 000,00 грн, ОСОБА_8 - 200 000,00 грн, ОСОБА_9 - 200 000,00 грн, ОСОБА_10 - 200 000,00 грн, ОСОБА_11 - 200 000,00 грн, ОСОБА_12 - 200 000,00 грн, ОСОБА_13 - 200 000,00 грн, ОСОБА_14 - 200 000,00 грн, ОСОБА_15 - 200 000,00 грн, ОСОБА_16 - 200 000,00 грн, ОСОБА_17 - 200 000,00 грн, ОСОБА_18 - 200 000,00 грн, ОСОБА_19 - 200 000,00 грн, ОСОБА_20 - 200 000,00 грн.

Стягнено з ОСОБА_21 на користь ОСОБА_1 суму, сплачену за договором поруки від 22 серпня 2014 року у розмірі 200 000,00 грн, а також судовий збір у розмірі 2 000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за договорами відступлення права вимоги від 22 серпня 2014 року № ВЛЄ-14, від 26 серпня 2014 року № ВЛЄ - 14-1 та від 15 вересня 2014 року № ВЛЄ-15 право вимоги до ПАТ «АКТАБАНК» належного виконання зобов`язань за укладеним ним з ОСОБА_22 договором банківського вкладу від 19 червня 2014 року № В19-208097/Т набули у відповідних частках позивачі, які 11 вересня 2014 року звернулись до банку з вимогою належного виконання зобов`язань за цим договором банківського вкладу і повернення ним грошових коштів шляхом відкриття поточних рахунків, які відповідно до пункту 1.4 Інструкції повинні бути відкриті з дати надходження заяви на відкриття рахунків, та зарахування на них грошових коштів з депозитного рахунка ОСОБА_22 у розмірах, встановлених договорами відступлення права вимоги, проте відповідач свого обов`язку щодо повернення вкладу не виконав, що порушує права позивачів, які підлягають захисту у визначений законом спосіб та відповідає способу захисту права, встановленому статтею 16 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «АКТАБАНК» задоволено.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що обов`язок банку відкрити банківський рахунок виникає лише з відповідного договору, укладеного у встановленому цивільним законодавством і банківськими правилами порядку, проте матеріали справи не містять відомостей про акцептування умов договору банківського вкладу і виконання позивачами наведених вимог закону щодо порядку відкриття поточних рахунків у банку до часу пред`явлення ними цього позову, а укладення позивачами з вкладником договорів відступлення права вимоги не створює для банку зобов`язань з відкриття та ведення банківського рахунка на ім`я позивачів і не свідчить про його протиправну поведінку, спрямовану на ухилення від укладення з ними договорів банківського рахунку, оскільки спеціальним законодавством, яке регулює спірні правовідносини, і договором банківського вкладу «Класик» від 19 червня 2014 року № В19-208097/Т такого порядку переводу права вкладника на іншу особу не передбачено, а згідно з пунктом 3.1.4 вказаного договору вкладник має право надати іншій особі довіреність на право розпорядження рахунком (в тому числі отримання вкладу та процентів за ним, розірвання договору), яку ОСОБА_22 позивачам не видавала.

Також апеляційний суд зауважив, що саме по собі відкриття позивачам сформованих банком 02 грудня 2014 року поточних рахунків з 17 листопада 2014 року до 20 листопада 2014 року та перерахування на них відповідно до договору про відступлення прав вимоги відповідних сум, на що посилаються позивачі як на підтвердження заявленого ними позову, не можна вважати обґрунтованим і здійсненим з додержанням усіх вказаних вимог закону, оскільки банк був вимушений їх відкрити на виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2014 року, яке в подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04 листопада 2015 року було скасовано як незаконне.

Короткий зміст вимог заяви про перегляд рішення апеляційного суду у зв`язку з нововиявленими обставинами

У вересні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року за нововиявленими обставинами, в якій посилався як на нововиявлену обставину на те, що відповідач ПАТ «АКТАБАНК» знав про укладення третьою особою з позивачами договору відступлення прав вимоги за депозитним договором та відкрив позивачам за цим договором поточні рахунки, а також зобов`язувався протягом одного операційного дня перевести кошти з рахунка ОСОБА_22 новим вкладникам у розмірах визначених у договорі відступлення права вимоги від 22 серпня2014 року № ВЛЄ-14, про що надав копії листів банку.

Зазначені обставини існували на момент прийняття рішення, проте про них стало відомо лише після ухвалення рішення апеляційним судом, яке слід переглянути. Зазначені обставини не могли бути раніше відомі заявникові, оскільки стали відомі йому лише у вересні 2016 року, та вказані відповіді банку були надані лише третій особі ОСОБА_22 .

Посилаючись на зазначене, позивач ОСОБА_6 у своїй заяві просив скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року у цій справі та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Короткий зміст рішення апеляційного суду за наслідками перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року заяву ОСОБА_6 про перегляд рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року задоволено.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року скасовано.

Апеляційну скаргу ПАТ «АКТАБАНК» задоволено частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 до ПАТ «АКТАБАНК», ОСОБА_21 , третя особа: ОСОБА_22 , про визнання вкладниками скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

У решті рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2016 року залишено без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

12 грудня 2017 року ПАТ «АКТАБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АКТАБАНК» Куліша В. М. засобом поштового зв`язку звернулося з касаційною скаргою на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У касаційній скарзі заявник посилався на те, що в порядку цесії позивачі могли набути лише право на повернення вкладу в цілому, а тому вимога кожного з них про повернення вкладу частинами не ґрунтується на встановленому порядку набуття прав за договором цесії.

Заявник у касаційній скарзі звертає увагу суду касаційної інстанції на те, що ані суд першої інстанції, ані суд апеляційної інстанції не надали належної оцінки доказам, на які посилалось ПАТ «АКТАБАНК» в листах, що призвело до прийняття незаконного рішення, яким банк зобов`язано здійснити відкриття рахунків та перерахувати на них кошти, що суперечить постанові НБУ від 07 серпня 2014 року № 468/БТ, яка є обов`язковою для виконання ПАТ «АКТАБАНК» відповідно до статті 56 Закону України «Про Національний банк України», статей 67, 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

У касаційній скарзі заявник також посилається на те, що при постановлені рішення про визнання вимог позивачів за договором про відступлення права вимоги судом не були досліджені обставини справи, які свідчать про удаваність правочину від 22 серпня 2014 року № ВЛЄ-14 та порушення публічного порядку, що відповідно до частини другої статті 228 ЦК України робить його нікчемним.

Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору залишено поза увагою, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2016 року у справі № 200/13429/14-ц задоволено позовні вимоги ОСОБА_22 про стягнення коштів з ПАТ «АКТАБАНК» за договором банківського вкладу «Класик» від 19 червня 2014 року № В19-20809/Т. Цим рішенням зобов`язано ПАТ «АКТАБАНК» видати ОСОБА_22 грошові кошти, внесені відповідно до умов договору банківського вкладу «Класик» від 19 червня 2014 року № В19-208097/Т в повному обсязі з нарахованими процентами, без обмежень, сплати додаткових комісій та інших платежів за видачу грошових коштів за цим банківським вкладом. Рішення набрало законної сили.

Заявник у касаційній скарзі вказує, що за договором банківського вкладу «Класик» від 19 червня 2014 року № В19-208097/Т вкладником ПАТ«АКТАБАНК» є ОСОБА_22 , яка в межах Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» отримала від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовані державою суми. А інші особи, що за рішенням суду набули право вимоги на частину вкладу ОСОБА_22 не є вкладниками ПАТ «АКТАБАНК». Переглядаючи рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року за нововиявленими обставинами, Апеляційний суд Дніпропетровської області 21 грудня 2016 року дійшов висновку про те, що позивачі не є вкладниками банку, отже, порядок відшкодування коштів у сумі, що набув кожен позивач окремо, вирішується відповідно до Закону.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Разом з касаційною скаргою до Верховного Суду надійшло клопотання ПАТ «АКТАБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АКТАБАНК» Куліша В. М. про поновлення строку на касаційне оскарження, у якому заявник послався на те, що 10 січня 2017 року (в межах 20-ти денного строку на оскарження) ПАТ «АКТАБАНК» направило до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) касаційну скаргу, що підтверджується копією квитанції відділення Укрпошти від 10 січня 2017 року зі штрихкодовим ідентифікатором 192, копією опису вкладення до цінного листа зі штемпелем відділення Укрпошти з датою 10 січня 2017 року. Факт отримання ВССУ касаційної скарги ПАТ «АКТАБАНК» підтверджується інформаційною довідкою, роздрукованою з офіційного сайту Укрпошти, з якої відомо, що 20 січня 2017 року цінний лист ПАТ «АКТАБАНК» був отриманий представником ВССУ за довіреністю. 25 травня 2017 року ПАТ «АКТАБАНК» направило на адресу ВССУ заяву від 23 травня 2017 року № 692 стосовно стану розгляду касаційної скарги. 15 червня 2017 року ПАТ «АКТАБАНК» отримало лист ВССУ від 08 червня 2017 року № 191-30473/0/19-17, у якому повідомлялось про те, що згідно з даними автоматизованої системи документообігу ВССУ касаційна скарга ПАТ «АКТАБАНК» у цивільній справі № 206/6720/15-ц не виявлена. У зв`язку з цим ПАТ «АКТАБАНК» просило поновити строк на касаційне оскарження рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року.

За даними автоматизованої системи документообігу суду (АСДС) 26 грудня 2017 року касаційну скаргу ПАТ «АКТАБАНК» передано судді-доповідачу Кузнєцову В. О. у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О., Стрільчук В. А.

Ухвалою Верховного Суду від 05 січня 2018 року заяву ПАТ «АКТАБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АКТАБАНК» Куліша В. М. про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року задоволено та поновлено строк на оскарження згаданих судових рішень. Цією ж ухвалою суду касаційну скаргу ПАТ «АКТАБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АКТАБАНК» Куліша В. М. залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків зазначених в ухвалі суду.

Вирішуючи питання щодо поновлення строку ПАТ «АКТАБАНК» на касаційне оскарження рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року, було перевірено доводи заяви про поновлення такого строку щодо поважності причин його пропуску.

Після постановлення ухвали про поновлення строку на касаційне оскарження ПАТ «АКТАБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АКТАБАНК» Куліша В. М. згаданих судових рішень від представника позивачів - адвоката Шавкуна М. Г. надійшло звернення, у якому, серед іншого, він просив перевірити факти викладені у заяві щодо наявності у суді акта невідповідності документів, який був направлений на адресу ОСОБА_23 у період січень - березень 2017 року та перевірити наявність однакових квитанцій, наданих, як доказ сплати судового збору за подання касаційної скарги у справі № 206/6720/15-ц та в інших справах.

У цьому зверненні заявник ОСОБА_24 також зазначив, що не відповідає дійсності інформація ПАТ «АКТАБАНК» про те, що касаційна скарга у справі № 206/6720/15-ц була у встановлений законом строк подана до суду касаційної інстанції, проте не була зареєстрована в автоматизованій системі документообігу ВССУ. При цьому він зазначив, що поштове відправлення нібито із касаційною скаргою ПАТ «АКТАБАНК» з додатками у справі № 206/6720/15-ц згідно з квитанцією про відправлення було відправлене з поштового відділення м. Дніпропетровськ 49010 та стосується іншої справи. Як йому стало відомо це було відправлення вагою 52 грами по справі № 206/8422/14-ц (номер ВССУ 6-38592ск16) за позовом ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 до ПАТ «АКТАБАНК». Також заявник звертає увагу на те, що опис вкладення до поштового відправлення нібито касаційної скарги ПАТ «АКТАБАНК» у справі № 206/6720/15-ц з додатками є підробленим, оскільки, по-перше, в поштовому чеку про відправлення вага відправлення вказана 52 грами, проте касаційна скарга із додатками та копіями касаційної скарги з додатками для 20 позивачів об`єктивно не може мати таку малу вагу; по-друге, після отримання відправлення у ВССУ був складений акт про невідповідність документів (у період січень - березень 2017 року) та відправлений на адресу ОСОБА_23 , на поштове відділення 49010 та один примірник цього акта залишився у ВССУ.

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2018 року відкрите касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи № 206/6720/15-ц.

Під час підготовки справи до касаційного розгляду, з метою перевірки наведених представником позивачів обставин, Верховний Суд надіслав запити до Самарського районного суду м. Дніпропетровська та ВССУ, де запитувалась інформація щодо поштової кореспонденції, де був використаний штрихкодовий ідентифікатор поштового відправлення 192, яка була надіслана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в період з грудня 2016 року до січня 2017 року включно у справі № 206/8422/14-ц за позовом ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 до публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК», ОСОБА_27 , третя особа - ОСОБА_28 , про визнання вкладником та зобов`язання вчинити певні дії.

Листом від 02 квітня 2020 року № 206/6720/15-ц/6452/2020 Самарський районний суд м. Дніпропетровська надіслав на адресу Верховного Суду завірені копії запитуваних документів та водночас повідомив, що штрихкодовий ідентифікатор поштового відправлення 192 згідно з матеріалами справи № 206/8422/14-ц (р/206/21/14) був використаний тільки на поштовому конверті ОСОБА_28 до ВССУ.

Листом ВССУ від 10 квітня 2020 року № 611/66/0/44-20 було повідомлено, що відповідно до акта від 27 січня 2017 року (вих. № 127/0/43-17 від 27 січня 2017 року), складеного працівниками апарату ВССУ ОСОБА_31, ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , під час розкриття конверта, надісланого рекомендованим листом із штрихкодовим ідентифікатором 192, були відсутні додатки до касаційної скарги ОСОБА_23 , направлені нею на оскарження рішень у цивільній справі № 206/8422/14 (касаційне провадження ВССУ № 6-38592ск15). Копія акта додана до листа.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

У квітні 2018 року від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 засобами поштового зв`язку на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому позивачі просять касаційну скаргу відхилити, а рішення суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції в нескасованій частині залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 частини першої розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Дослідивши матеріали, які були надіслані судами на запит касаційного суду та перевіривши обставини, які містяться у зверненні представника позивачів, незважаючи на те, що при зверненні відповідача до суду з цією касаційною скаргою були надані недостовірні відомості, які стали підставою для вчинення судом окремих процесуальних дій та які були використані учасником іншої справи, де заявник також був стороною, Верховний Суд не бачить підстав для закриття касаційного провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди установили, що за укладеним між ОСОБА_22 та ПАТ «АКТАБАНК» договором банківського вкладу «Класік» від 19 червня 2014 року № В19-208097/Т ОСОБА_22 передала, а ПАТ «АКТАБАНК» прийняв в якості строкового вкладу 4 400 000,00 грн на строк 2 місяця - до 19 серпня 2014 року з процентною ставкою 23% річних і зобов`язано повернути вкладнику суму вкладу в обумовлений договором строк 19 серпня 2014 року та сплатити проценти за вкладом, але станом на 22 серпня 2014 року свої зобов`язання щодо повернення основної суми вкладу виконав лише частково в сумі 140 712,00 грн і станом на 08 вересня 2014 року має перед ОСОБА_22 не виконане зобов`язання щодо повернення їй основної суми вкладу в розмірі 3 884 290,00 грн.

22 серпня 2014 року ОСОБА_22 , з однієї сторони та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , з іншої сторони, уклали договір про відступлення права вимоги № ВЛЄ -14, відповідно до умов якого ОСОБА_22 (як первісний кредитор) передала, а ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , як нові кредитори, у відповідних частках прийняли на себе право вимоги у розмірі 3 800 000,00 грн, що належить первісному кредиторові, і стають кредиторами за договором банківського вкладу «Класик» від 19 червня 2014 року № В19-208097/Т, укладеним між первісним кредитором ОСОБА_22 та ПАТ «АКТАБАНК» на суму 4 400 000,00 грн.

Відповідно до пункту 1.2 цього договору нові кредитори займають місце первісного кредитора зобов`язаннях, які виникли з основного договору, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору, і набувають такі частки права вимоги за основним договором: ОСОБА_2 - 200 000,00 грн, ОСОБА_3 - 200 000,00 грн, ОСОБА_4 - 200 000,00 грн, ОСОБА_5 - 200 000,00 грн, ОСОБА_6 - 100 000,00 грн, ОСОБА_7 - 200 000,00 грн, ОСОБА_8 - 200 000,00 грн, ОСОБА_9 - 200 000,00 грн, ОСОБА_10 - 200 000,00 грн, ОСОБА_21 - 200 000,00 грн, ОСОБА_1 - 100 000,00 грн, ОСОБА_12 - 200 000,00 грн, ОСОБА_13 - 200 000,00 грн, ОСОБА_14 - 200 000,00 грн, ОСОБА_15 - 200 000,00 грн, ОСОБА_16 - 200 000,00 грн, ОСОБА_17 - 200 000,00 грн, ОСОБА_18 - 200 000,00 грн, ОСОБА_19 - 200 000,00 грн, ОСОБА_20 - 200 000,00 грн, всього 3 800 000,00 грн.

22 серпня 2014 року між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_22 з іншої сторони було укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_1 поручився перед кредитором за виконання обов`язку ОСОБА_21 , щодо виконання нею умов договору від 22 серпня 2014 року № ВЛЄ-14 на суму 200 000,00 грн.

Відповідно до акта приймання-передачі коштів від 22 серпня 2014 року кожен з нових кредиторів сплатив первісному кредиторові кошти у сумах зазначених в пункті 1.2 договору про відступлення прав вимоги, суму 200 000,00 грн за ОСОБА_21 сплатив ОСОБА_1 відповідно до договору поруки від 22 серпня 2014 року.

26 серпня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 був укладений договір про відступлення права вимоги № ВЛЄ-14-1, за умовами якого ОСОБА_6 зобов`язався передати ОСОБА_1 належне йому право вимоги до ПАТ «АКТАБАНК» за договором банківського вкладу «Класик» від 19 червня 2014 року № В19-208097/Т в сумі 90 000,00 грн, яке він отримав за договором про відступлення права вимоги від 22 серпня 2014 року № ВЛЄ-14.

Відповідно до акта приймання-передачі коштів від 26 серпня 2014 року ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_6 суму в розмірі 90 000,00 грн на виконання договору про відступлення прав вимоги від 26 серпня 2014 року № ВЛЄ-14-1.

15 вересня 2014 року між ОСОБА_21 та ОСОБА_11 був укладений договір про відступлення права вимоги № ВЛЄ-15, за умовами якого ОСОБА_21 зобов`язалася передати ОСОБА_11 належне їй право вимоги до ПАТ «АКТАБАНК» за договором банківського вкладу «Класик» від 19 червня 2014 року № В19-208097/Т в сумі 200 000,00 грн, яке вона отримала за договором про відступлення права вимоги від 22 серпня 2014 року № ВЛЄ-14.

За актом приймання-передачі коштів від 15 вересня 2014 року ОСОБА_11 сплатив ОСОБА_21 суму в розмірі 180 000,00 грн на виконання договору про відступлення прав вимоги від 15 вересня 2014 року № ВЛЄ-15.

26 серпня 2014 року ОСОБА_22 надіслала на адресу ПАТ «АКТАБАНК» повідомлення про відступлення прав вимоги за договором банківського вкладу «Класик» від 19 червня 2014 року № В19-208097/Т у розмірі 3 800 000,00 грн, ОСОБА_1 направив до ПАТ «АКТАБАНК» повідомлення про набуття ним прав кредитора за цим договором з вимогою щодо виконання зобов`язань за основним договором шляхом відкриття на його ім`я розрахункового рахунка та перерахування на нього грошових коштів у розмірі 100 000,00 грн, який встановлений у договорі відступлення права вимоги від 22 серпня 2014 року № ВЛЄ-14, а 11 вересня 2014 року всі інші позивачі також направили до ПАТ «АКТАБАНК» колективне повідомлення про набуття ними прав кредитора за договором банківського вкладу «Класик» від 19 червня 2014 року №В19-208097/Т з вимогою щодо виконання зобов`язань за основним договором шляхом відкриття банком розрахункових рахунків та перерахування на ці рахунки грошових коштів у розмірах, встановлених у договорі відступлення права вимоги від 22 серпня 2014 року № ВЛЄ-14.

У листах від 03 вересня 2014 року № 2986/1 та від 12 вересня 2014 року № 3288 ПАТ «АКТАБАНК» заперечило наявність у позивачів відповідного права вимоги, яке вони просять захистити шляхом визнання за ними цього права, оскільки договори про відступлення права вимоги були укладені без згоди банку.

16 вересня 2014 року постановою Правління Національного банку України № 576 ПАТ «АКТАБАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних, і виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб постановила рішення № 90, яким розпочала з 17 вересня 2014 року процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на період з 17 вересня до 17 грудня 2014 року та призначила уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «АКТАБАНК» Приходько Ю. В.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із статтею 361 ЦПК України 2004 року (аналогічні положення закріплено у статті 423 ЦПК України) підставами перегляду рішення або ухвали суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України, є те, що зазначені обставини є істотними та існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Перший критерій для віднесення обставин до категорій нововиявлених для суду становить істотність цих обставин для вирішення справи.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Заявник ОСОБА_6 свої вимоги заяви про перегляд рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року у зв`язку з нововиявленими обставинами обґрунтовував обізнаністю відповідача ПАТ «АКТАБАНК» про укладення третьою особою з позивачами договору про відступлення права вимоги за депозитним договором, посилаючись на листи від 21 серпня 2014 року, від 22 серпня 2014 року та від 26 серпня 2014 року. При цьому заявник зазначив, що у банку зауважень щодо цього не було, також відповідач відкрив позивачам за цим договором поточні рахунки й зобов`язувався протягом одного операційного дня перевести кошти з рахунка ОСОБА_22 новим вкладникам у розмірах, визначених у договорі відступлення права вимоги від 22 серпня 2014 року № ВЛЄ-14.

Датою відкриття нововиявлених обставин заявник вважає 01 вересня 2016 року - дату, коли заявникові стало відомо про отримання цих документів.

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи.

Крім того, судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 361 ЦПК України 2004 року, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 361 ЦПК України 2004 року, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

У заяві про перегляд судового рішення заявник зазначив, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року було встановлено, що відповідно до листів ПАТ «АКТАБАНК» від 03 вересня 2014 року № 2686/1 та від 12 вересня 2014 року № 3288, банк заперечує наявність у позивачів відповідного права вимоги, які вони просять захистити шляхом визнання за ними цього права, оскільки договори про відступлення права вимоги були укладені без згоди банку.

Після ухвалення цього рішення, 01 вересня 2016 року ОСОБА_22 повідомила заявникові про те, що до укладення договору про відступлення права вимоги від 22 серпня 2014 року № ВЛЄ-14 вона отримала згоду ПАТ «АКТАБАНК» на укладення цього договору та надала оригінали переписки між нею та банком напередодні укладення договору про відступлення права вимоги.

Другий критерій для віднесення обставин до категорії нововиявлених для суду становить доведеність того, що такі обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.

Задовольняючи заяву ОСОБА_6 про перегляд рішення апеляційного суду у зв`язку з нововиявленими обставинами, апеляційний суд виходив з того, що наведені в заяві обставини є нововиявленими обставинами відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року та істотними обставинами для справи, які не були і не могли бути відомі заявникові, на час розгляду справи, оскільки підставою для ухвалення Апеляційним судом Дніпропетровської області рішення від 11 липня 2016 року були саме надані ПАТ «АКТАБАНК» заперечення та докази щодо визнання банку неплатоспроможним.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоби, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine», заява № 4994/04, § 42-43)).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

При цьому неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року (аналогічні положення закріплено у статті 423 ЦПК України), є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 361 ЦПК України 2004 року відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 361 ЦПК України 2004 року у редакції, чинній на час розгляду справи, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 361 ЦПК України 2004 року, у редакції, чинній на час розгляду справи, підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться у статтях 362, 364 ЦПК України 2004 року, у редакції, чинній на час розгляду справи.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення у апеляційному або касаційному порядку.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової позовної вимоги або інших вимог на стадії виконання судового рішення.

За своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 816/4947/14, від 13 лютого 2018 року у справі № 815/756/14, від 14 травня 2019 року у справі № 826/14797/15, від 21 жовтня 2019 року у справі № 1316/954/2012, від 15 серпня 2019 року у справі № 815/894/13-а.

Таким чином, апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що обставини, на які посилається заявник, є нововиявленими в розумінні положень статті 361 ЦПК України 2004 року, оскільки ці доводи не були предметом дослідження в судах першої та апеляційної інстанцій під час вирішення спору по суті.

Доводи заяви ОСОБА_6 про віднесення обставин, на які він посилається, до категорії нововиявлених, є безпідставними та ґрунтуються на власному трактуванні і розумінні цих обставин, які, відповідно до змісту статті 361 ЦПК України 2004 року нововиявленими не є.

До того ж, переглядаючи рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року у зв`язку з нововиявленими обставинами та скасовуючи це рішення, апеляційний суд залишив поза увагою, що заявник, звертаючись з такою заявою, діяв винятково в своїх інтересах, а не в інтересах всіх позивачів. Адже відомостей про підтримання іншими позивачами вимоги заяви або заяв від інших позивачів з аналогічними вимогами матеріали справи не містять. Водночас розглянувши заяву про перегляд рішення апеляційного суду у зв`язку з нововиявленими обставинами, апеляційний суд усупереч вимогам статті 11 ЦПК України 2004 року вирішив питання про їхні права та інтереси.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, який повинен урахувати викладене й залежно від установленого вирішити спір.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, належним чином дослідити всі зібрані у справі докази, дати їм відповідну правову оцінку та вирішити спір на підставі вимог закону і повно та всебічно з`ясованих обставин справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» Куліша Віктора Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
М. Ю. Тітов