печерський районний суд міста києва
14 січня 2020 року Печерський районний суд м. Києва
суддя Новак Р.В.
секретар судового засідання - Пітей О.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна об`єднаного з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутого майна, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
Ухвалою суду від 20.09.2016 у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду.
Через декілька місяців після досягнення домовленості щодо ремонту квартири за адресою: АДРЕСА_2 , закупівлі будівельних матеріалів та обладнання, виконання значної частини ремонтних робіт, а також встановлення обладнання, замовниця будівельних робіт, відповідач - ОСОБА_1 , під надуманим приводом, відмовилася оплачувати виконані роботи, а також незаконно заволоділа будівельними інструментами, які належали ОСОБА_2 замінивши замок у вхідних дверях квартири.
Ухвалою суду від 24.10.2017 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Новака Р.В. відмовлено.
Ухвалою суду від 25.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
04.09.2018 представник відповідачів ОСОБА_4 подав відзив на позовні заяви, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні первісних позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту заволодіння майном позивача. Крім того, зазначив, що оскільки між позивачем та відповідачами було досягнуто усної домовленості, що у розумінні ст. 205 ЦК України є формою правочину, тобто правовідносини мають договірний характер, що в свою чергу виключає можливість застосування норм ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Також вказав, що правочини не визнано судом недійсними, та позивачем така вимога не заявлена.
Ухвалою суду від 14.01.2020 заяви позивача про збільшення позовних вимог, подані до канцелярії суду 23.10.2019 залишено без розгляду.
23.10.2019 відповідач за зустрічним позовом подала клопотання про застосування строків позовної давності до позовної заяви.
Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо), оскільки відповідних заяв, клопотань не надходило
В судове засідання позивач не з`явилася, до канцелярії суду позивач неодноразово подавала заяву про розгляд справи у її відсутність.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили. Представник відповідачів подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи у його відсутність проти задоволення первісного позову заперечив. Вимоги зустрічного позову підтримав та просив їх задовольнити.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та відповідачів.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України, на котру посилається позивач як на підставу для задоволення позовних вимог, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ч. 1, 2 ст 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. 1 , ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 1 ст. 11 ЦК України.
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.
Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.
Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Крім того, позивач вказує на те, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було досягнута усна домовленість про придбання кондиціонерів. На виконання домовленості позивачем було перераховано грошові кошти на рахунок відповідача ОСОБА_3 у сумі 109970,00 грн., про що свідчить лист АТ «Сбербанк Росія» від 24.12.2014 (т. 1 а.с. 79)
З матеріалів справи вбачається існування зобов`язальних відносин між позивачем та відповідачами. При цьому, неповернення грошових коштів може кваліфікуватися лише як порушення умов договору з відповідними правовими наслідками, а не набуттям майна без достатньої правової підстави.
Відтак, наявність у сторін договірних правовідносин виключає застосування ст.ст. 536, 1212, 1214 ЦК України, згідно із якими позивач просить задовольнити вимоги.
Окрім того, суд вбачає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять доказів направлення на адресу відповідача ОСОБА_2 відповідного листа про відмову від усного договору в односторонньому порядку та доказів направлення вимоги про повернення сплачених коштів.
Поряд з цим, матеріали справи не містять доказів того, що укладений між сторонами Договори (усні домовленості) у законному порядку визнано недійсними, водночас, вимога про визнання цих Договорів недійсними позивачем не заявлялася.
За таких обставин вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів безпідставно набутих коштів є необґрунтованими та безпідставними.
Оскільки судовим розглядом не встановлено факту порушення прав позивача з боку відповідачів, вимоги позову щодо відшкодування моральної шкоди відповідачами є недоведеними, а отже позови до відповідачів задоволенню не підлягають.
Що стосується вимог зустрічної позовної заяви, суд зазначає наступне.
Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 2 ст. 2 ЦПК України передбачено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 2-4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно ч. 1, 4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач за зустрічним позовом посилався на те, що відповідач незаконно заволоділа його будівельними інструментами, разом з тим, будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного суду не надано, крім того матеріали справи також не містять таких доказів.
Аналізуючи зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача з боку відповідача, позовні вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають. Що стосується строків позовної давності, то слід зазначити таке.
Відповідачем надано заяву про застосування до вказаних правовідносин строку позовної давності до винесення судом рішення.
Відповідно до ч. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову по суті з підстав його необґрунтованості, тому не застосовує строк позовної давності у цій справі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір позивачу не відшкодовується.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, ст.ст. 11, 177, 205, 207, 570, 571, 526, 536, 1212, 1214 ЦК України, суд, -
В задоволені первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна об`єднаного з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутого майна - відмовити.
В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Апеляційного суду м. Києва або через Печерський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - відсутній.

Відповідачі: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Суддя: Р.В. Новак