ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 червня 2020 року

м. Харків

справа № 638/1530/20

провадження № 22-ц/818/2891/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Тичкової О.Ю., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 06 березня 2020 року, постановлену під головуванням судді Єрмак Н.В., в місті Харкові, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06 березня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить виключити його вимоги щодо моральної шкоди і компенсації матеріальних збитків та скасувати ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що судом не враховані вимоги п.9 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також вимоги ч.1 та 2 ст. 68, ч.2 ст. 72 Сімейного Кодексу України. Крім того ОСОБА_1 вказував, що 18 березня 2020 року з`явилися нові обставини у справі, які мають бути враховані судом, а саме: набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби»; заявник зазначає, що він не може користуватися своїм житлом, засобами гігієни, ліками, одягом, продуктами харчування; це перешкоджає йому виконання правил карантину та становить загрозу його життю.

ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, просила залишити ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 06 березня 2020 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту поданої заяви вбачається спір про право, а саме: право користування майном та стягнення шкоди; заявлені вимоги повинні розглядатися за правилами позовного провадження.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону.

Судом встановлено, що у лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису та просив видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи шляхом передачі дублікатів ключів від вхідних дверей за вищевказаною адресою. Крім того заявник просив суд відшкодувати йому матеріальні збитки, завдані йому внаслідок домашнього насильства, а також моральну шкоду.

Відповідно до положень ст.ст.350-2, 350-3 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про видачу і продовження обмежувального припису, заявником у якій є особа, яка постраждала від домашнього насильства, або її представник, та заінтересованою особою особа, стосовно якої подано заяву про видачу обмежувального припису.

Згідно з ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) заявника та заінтересованої особи, їх місце проживання чи перебування, поштовий індекс, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, у разі якщо заява подається особою, зазначеною у пунктах 3 і 4 частини першої статті 350-2 цього Кодексу, - процесуальне становище особи, яка подає заяву, із зазначенням її імені (прізвища, імені та по батькові), місця проживання чи перебування, поштового індексу, відомих номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти, а також ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) дитини або недієздатної особи, в інтересах якої подається заява, місце її проживання чи перебування, поштовий індекс, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, якщо такі відомі;

3) обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

При цьому статтею 350-6 ЦПК України встановлено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Глава 13 ЦПК України щодо розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису не містить спеціальної норми, яка б вказувала на можливість суду відмовляти у відкритті провадження у справі за заявою про видачу обмежувального припису у разі наявності спору про право цивільне.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

При цьому глава 1 розділу IV ЦПК України містить загальні положення щодо розгляду справ в окремому провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частина 6 ст. 294 ЦПК України передбачає, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Таким чином законом визначений порядок вирішення питання у справах окремого провадження, в разі виникнення спору про право.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, - не відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Разом з тим колегія суддів не приймає до уваги клопотання заявника про виключення його вимог щодо моральної шкоди і компенсації матеріальних збитків, оскільки наразі предметом апеляційного розгляду є лише процесуальне питання, а зміст вимог заяви ОСОБА_1 буде встановлений судом першої інстанції під час розгляду заяви по суті.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ухвала суду від 06 березня 2020 року постановлена з порушенням норм процесуального права, які привели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку з цим, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 06 березня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: О.Ю. Тичкова

О.М. Хорошевський

Повне судове рішення виготовлено 30.06.2020 року в нарадчій кімнаті.