Справа № 569/617/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді- Кучиної Н.Г.

з участю: секретаря судового засідання Добровчан К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу № 569/617/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, знаходиться виконавчий лист № 569/11271/15-ц від 03.12.2015 року, який видано Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання сина в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що відповідач з серпня 2015 року до березня 2019 року взагалі, а згодом не в повному розмірі сплачував аліменти на утримання їх дитини і відповідно позивач має право на стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Просила суд позов задоволити, стягнути з відповідача на її користь пеню у розмірі 186207,91 грн.

Ухвалою суду від 28 січня 2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

До початку першого судового засідання до суду надійшла заява представника позивача про зменшення позовних вимог та їх уточнення, яка прийнята судом до розгляду. В заяві представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 38289,67 грн. пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 вересня 2015 року по 01 жовтня 2018 року.

Відповідач скористався правом на подання відзиву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому листі № 569/11271/15-ц від 03.12.2015 року. Крім того надав суду розрахунок пені, оскільки не погоджується з розрахунком, поданим позивачем до позовної заяви. Згідно вказаного розрахунку вважає, що розмір пені за заборгованими аліментами за період з 2015 по 2018 рік становить 1214,70 грн. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Сторони у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшло до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідач, згідно ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання. Заяв чи повідомлень про причини неявки у судове засідання відповідачем не подано до суду.

Суд вважає за можливе розглянути праву за відсутності сторін, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, надані позивачем та відповідачем, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають до задоволення повністю, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, знаходиться виконавчий лист № 569/11271/15-ц від 03.12.2015 року, який видано Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, що стверджується копією рішення Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/11271/15-ц від 05.10.2015 року.

Згідно копії розрахунку заборгованості по аліментах за період з 07.08.2015 року по 30.11.2019 року складеного старшим державним виконавцем Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області від 05.12.2019 року №111175 у відповідач по справі - ОСОБА_2 01 вересня 2015 року по 01 жовтня 2018 року виникла заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом №569/11271/15-ц від 03.12.2015 року у розмірі 38289,67 грн.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язується сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом у своїй Постанові від 25 квітня 2018 року по цивільній справі №572/1762/15-ц, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

В той час Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц зробила наступний висновок:

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 та від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, і саме таким порядком обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів керувався суд першої інстанції при ухваленні рішення. При цьому суд застосував частину другу статті 196 СК України та зменшив розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У пізніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 Верховний Суд України відступив від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України та змінив порядок обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів, зазначивши , що неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, тому й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. З урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

При визначенні розміру пені за прострочення сплати аліментів Велика Палата Верховного Суду проаналізувала норми чинного законодавства у сфері сімейних правовідносин.

Відповідно до Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, він визначав охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері грунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини.

У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

У відповідності до ст.150 СК України, ст.12 Закону України „Про охорону дитинства", та Конвенції ООН „Про права дитини", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, наданого позивачем при подачі позову, загальна сума пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 вересня 2015 року по 01 жовтня 2018 року складає 182029,79 грн.

Розрахунком заборгованості по аліментах за період з 07.08.2015 року по 30.11.2019 року складеним старшим державним виконавцем Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області від 05.12.2019 року №111175, який не спростований (не скасований) відповідачем, у ОСОБА_2 в період з 01 вересня 2015 року по 01 жовтня 2018 року виникла заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом №569/11271/15-ц від 03.12.2015 року у розмірі 38289,67 грн.

В судовому засіданні представник позивача зменшила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів з 01 вересня 2015 року по 01 жовтня 2018 року у розмірі 38289,67 грн.

Суд приходить до висновку, що позивач просить стягнути пеню, яка не перевищує розміру заборгованості по аліментах, що відповідає приписам статті 196 Сімейного кодексу України та вважає стягнути з відповідача на користь позивача 38289,67 грн. пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 вересня 2015 року по 01 жовтня 2018 року.

Суд відхиляє розрахунок пені, наданий відповідачем, відповідно до якого пеня з серпня 2015 року по грудень 2018 року становить 1214,70 грн., у зв`язку з тим, що даний розрахунок суперечить формулі розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, визначеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

Щодо доводів відповідача про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, а також про те, що розрахунок заборгованості по аліментах за період з 07.08.2015 року по 30.11.2019 року складений старшим державним виконавцем Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області від 05.12.2019 року №111175 є неправильним, то суд зауважує, що ОСОБА_2 не довів належними та достатніми доказами те, що на сьогодні вказаний розрахунок заборгованості ним оскаржувався та скасований. Розрахунок від 05.12.2019 року №111175 суд приймає як належний, допустимий, достовірний та достатній доказ наявності заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за виконавчим листом №569/11271/15-ц від 03.12.2015 року.

Докази на підтвердження обґрунтування неправильності розрахунку заборгованості по аліментах за період з 07.08.2015 року по 30.11.2019 року складений старшим державним виконавцем Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області від 05.12.2019 року №111175 суд визнає неналежними, оскільки предметом доказування в даній справі є не дії державного виконавця по здійснення розрахунку заборгованості по аліментах, а пеня та її розмір за період виникнення заборгованості по сплаті аліментів.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст..ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 38289 (тридцять вісім тисяч двісті вісімдесят девять) грн. 67 коп. за період з 01 вересня 2015 року по 01 жовтня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.Г. Кучина