Постанова

Іменем України

03 липня 2020 року

м. Київ

справа № 420/799/17

провадження № 61-7730св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,

Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_3 , на постанову Луганського апеляційного суду від 22 березня 2019 рокуу складі колегії суддів: Стахової Н. В., Єрмакова Ю. В., Назарової М. В., та касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 02 березня 2018 року у складі судді

Стеценко О. С. та постанову Луганського апеляційного суду від 22 березня 2019 рокуу складі колегії суддів: Стахової Н. В., Єрмакова Ю. В.,

Назарової М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що з червня 2004 року до 25 січня 2010 року

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

У період із 26 січня 2010 року до 28 січня 2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_1 вказувала, що шлюб було розірвано з формальних підстав, пов`язаних із отриманням дозволу на імміграцію на постійне проживання до Канади. Тому з моменту розірвання шлюбу до травня 2014 року сторони проживали проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Під час спільного життя з відповідачем за спільні кошти сторін було придбано нерухоме та рухоме майно.

Посилаючись на те, що відповідач не визнає право власності

ОСОБА_1 на спірне майно, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила суд:

- встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з червня 2004 року до 25 січня

2010 року та з 28 січня 2011 року по травень 2014 року,

- визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 11/100 частку нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ;

- легковий автомобіль ВАЗ 21144, кузов НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ;

- легковий автомобіль ВАЗ 21213, 1994 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ;

- комбайн зернозбиральний СК-5М-1 «Нива», 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 ;

- комбайн зернозбиральний ЄНІСЕЙ-950, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 ;

- трактор колісний МТЗ-80Л, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 ;

- трактор колісний МТЗ-80 Л, 1989 року випуску, номерний знак НОМЕР_7 ,

- визнати право власності на Ѕ частку спірного майна за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя та стягнути судові витрати з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області

від 02 березня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ набутого майна задоволено частково: встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 2004 року до 25 січня 2010 року та з

28 січня 2011 року до травня 2014 року.

Визнано та поділено майно, набуте сторонами за час спільного проживання, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на:

- Ѕ частку житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 11/200 частку нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ;

- Ѕ частку комбайну зернозбирального СК-5М-1 «Нива»;

- Ѕ частку комбайну зернозбирального «Єнісей» 950;

- Ѕ частку трактору колісного МТЗ-80Л;

- Ѕ частку трактору колісного МТЗ -80Л.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 доведено належними та допустимими доказами факт спільного проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з червня 2004 року до 25 січня 2010 року та з 28 січня

2011 року до травня 2014 року. Оскільки спірне майно набуте сторонами у період перебування у фактичних шлюбних відносинах, то на підставі статей 69, 70 СК України, статті 372 ЦК України, спірне майно належить їм на праві спільної сумісної власності і підлягає поділу шляхом визначення рівних часток.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог у частині визнання спільною сумісною власністю легкового автомобіля ВАЗ 21144, 2011 року випуску, та легкового автомобіля ВАЗ 21213, 1994 року випуску, суд першої інстанції виходив із того, що легковий автомобіль ВАЗ 21144 зареєстрований на ОСОБА_4 , а з реєстраційної картки не можливо встановити попереднього власника та дату набуття ним права власності на цей транспортний засіб. Легковий автомобіль ВАЗ 21213 зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 21 липня 2016 року, тобто останнім набуто право власності в період, який не охоплюється періодом проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Постановою Луганського апеляційного суду від 22 березня 2019 року рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 02 березня 2018 рокускасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 2004 року до 25 січня 2010 року та з 28 січня

2011 року до травня 2014 року, визнання майна, набутого сторонами за час спільного проживання спільною сумісною власністю та поділу спірного майна, а саме:

- житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 11/100 частки нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ;

- комбайну зернозбирального СК-5М-1 «Нива»;

- трактора колісного МТЗ-80Л;

- трактора колісного МТЗ-80Л.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог у цій частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Частково відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що наведені позивачем підстави не є такими, що встановлюють статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюється положення СК України про спільність сумісної власності подружжя, оскільки наявні в матеріалах справи докази не підтверджують доводи позивача щодо існування між сторонами відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, та придбання спірного майна за їх спільні кошти або спільною працею.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині визнання спільною сумісною власністю комбайна «Єнісей 950», який зареєстрований за ОСОБА_2 , та визнання права власності на Ѕ частку вказаного комбайну за позивачем, апеляційний суд вважав, що вказане майно було придбано сторонами у період зареєстрованого шлюбу, а тому підлягає поділу шляхом визначення рівних часток.

Короткий зміст вимог касаційної скарги ОСОБА_1

12 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, підписаною її представником ОСОБА_3 , у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Луганського апеляційного суду від 22 березня 2019 року та залишити в силі рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 02 березня

2018 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги ОСОБА_2

25 квітня 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасуватирішення Новопсковського районного суду Луганської області від 02 березня

2018 року та постанову Луганського апеляційного суду від 22 березня

2019 року і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшла справа №420/799/17.

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 .

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 .

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, що склалися між сторонами, та помилково не застосував положення статей 3, 70, 71, 74 СК України.

Апеляційний суд у порушення вимог статті 367 ЦПК України прийняв та досліджував нові докази, надані відповідачем, який не скористався своїм правом щодо подачі доказів до суду першої інстанції.

Крім того, суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки всім доказам, що мають значення для справи, зокрема, акту від 08 травня

2017 року за підписом голови вуличного комітету Голов О. В. та сусідів, який підтверджує факт спільного проживання сторін.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 .

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи питання про визнання права власності на Ѕ частку комбайна «Єнісей 950» за ОСОБА_1 , дійшли безпідставних та необґрунтованих висновків про те, що спірне майно є спільною власністю подружжя, оскільки в реєстраційних документах відсутні дані, що комбайн знаходився в спільній власності сторін.

Суди не з`ясували джерело коштів, які були витрачені на придбання комбайну, не звернули належної правової уваги на характер спірного майна, яке призначене та фактично використовується відповідачем для товарного виробництва сільськогосподарської продукції.

Висновки судів першої та апеляційної інстанції про те, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя суперечать висновкам Верховного Суду України, викладеному в постанові від 26 березня 2008 року у справі

№ 6-25432св07, від 20 серпня 2008 року у справі № 6-5349св08 та

від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, відповідно до яких належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом перебування сторін у шлюбі, а спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на касаційну скаргуОСОБА_1

27 травня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулися до Верховного Суду із відзивом на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просять у задоволенні скарги відмовити. При цьому посилаються на необґрунтованість доводів касаційної скарги, оскільки фактичні обставини справи судом апеляційної інстанції встановлені правильно, відповідають доказам у справі, нормам матеріального права, за винятком обставин щодо спірного комбайну «Єнісей 950».

Короткий зміст відзиву ОСОБА_1 на касаційну скаргу ОСОБА_2

17 вересня 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , який підписаний її представником ОСОБА_3 , у якому просить скаргу залишити без задоволення, скасувати постанову Луганського апеляційного суду від 22 березня

2019 року та залишити в силі рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 02 березня 2018 року.

Відзив мотивовано безпідставністю доводів скарги, оскільки висновок судів першої та апеляційної інстанції про те, що спірний комбайн є спільною сумісною власністю подружжя, узгоджується з висновком Верховного Суду, висловленого в постанові від 07 лютого 2018 року у справі № 654/5243/14-ц щодо презумпції спільності права власності подружжя.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_1 на касаційну скаргу ОСОБА_2

28 вересня 2019 року року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому просить скаргу залишити без задоволення, скасувати постанову Луганського апеляційного суду

від 22 березня 2019 року та залишити в силі рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 02 березня 2018 року.

При цьому посилається на законність рішення суду першої інстанції, ухваленого на підставі повного та всебічного вивчення обставин, що мають значення для справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 26 січня 2010 року до 28 січня 2011 року.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8

від 06 липня 2010 року власником комбайну «Єнісей 950» є ОСОБА_2 .

Відповідно до договору дарування комбайну від 10 вересня 2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , відповідач подарував останньому комбайн марки СК-5М-1 випуску 2002 року, державний номерний знак НОМЕР_4 , що знаходився на обліку в Новопсковський ІДТН Луганської області та був знятий з обліку 02 вересня 2010 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 17 лютого 2011 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , останній придбав житловий будинок із господарчо-побутовими та допоміжними спорудами, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_11 від 09 грудня 2011 року власником трактору МТЗ -80Л, 1989 року випуску, є ОСОБА_2 .

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 від 09 грудня 2011 року власником трактору МТЗ -80Л, 1996 року випуску, є ОСОБА_2 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 04 квітня 2012 року, укладеного між ТОВ «Насіння Луганщини» та ОСОБА_2 , останній придбав нежитлову будівлю МРМ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що становить 11/100 нежитлової будівлі.

На підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна ОСОБА_2 зареєстрував право власності на нежитлову будівлю, що підтверджується витягом із реєстру про державну реєстрацію прав № 33792628, виданим

11 квітня 2012 року Новопсковським районним бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до витягу із рішення виконавчого комітету Риб`янцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області від 14 січня

2014 року № 03 присвоєно поштову адресу 11/100 нежитлової будівлі ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору дарування від 13 квітня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , дарувальник передав безоплатно у власність, а обдарована прийняла у власність дарунок - нежитлову будівлю АДРЕСА_2 .

На підставі договору дарування нерухомого майна ОСОБА_4 13 квітня 2017 року зареєструвала право власності на нежитлову будівлю, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно з реєстраційною карткою транспортного засобу, наданої регіональним сервісним центром у Луганській області, власником автомобіля марки LADA 211440, 2011 року випуску, VIN - код НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 15 березня 2017 року.

Відповідно до інформації територіального сервісного центру № 4443 регіонального сервісного центра в Луганській області № 31/12/4443-2

від 03 травня 2017 року за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ, було зареєстровано автомобіль ВАЗ 21213, 1994 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_10 , дата реєстрації - 21 липня 2016 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційних скарг, вивчивши аргументи, викладені у відзивах, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Згідно з статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них.

В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись із цим позовом до суду, на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з червня 2004 року до 25 січня

2010 року та з 28 січня 2011 року по травень 2014 року, позивач надала фотокартки зі спільного відпочинку, довіреність, видану ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 про право представляти його інтереси і виступати від його імені.

Відмовляючи в задоволенні позову у частині встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з червня 2004 року

до 25 січня 2010 року та з 28 січня 2011 року по травень 2014 року та визнання майна спільною сумісною власністю (житлового будинку на

АДРЕСА_1 , 11/100 частки нежитлової будівлі на АДРЕСА_2 , комбайну СК-5М-1 «Нива», двох тракторів колісних МТЗ-80Л), суд апеляційної інстанції вважав, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог у частині спільного проживання сторін як подружжя у зазначений період часу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що довіреність, видана ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 про право представляти його інтереси і виступати від його імені у всіх філіях та відділеннях будь-якого банку у будь-якій місцевості, свідчить про право на представництва особи, а не про факт спільного проживання та придбання майна за спільні кошти, а тому жодним чином не свідчить про наявність взаємних прав та обов`язків між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які притаманні подружжю

Отже, апеляційний суд, оцінивши зібрані у справі докази і встановивши на підставі них обставини справи, належним чином визначив характер правовідносин між позивачем та відповідачем, дійшов достатньо вмотивованих та правильних по суті висновків щодо часткової відмови в задоволенні цього позову.

Посилання касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться до необхідності переоцінки касаційним судом зібраних у справі доказів, необхідності встановлення обставин справи і скасування ухваленого у справі судового рішення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, дійшов правильного висновку про те, що позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу на час придбання спірного майна та придбання цього майна за спільні кошти, при цьому, суд правильно визначив, що подані позивачем докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені 74 СК України вважати спірне майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, правильно застосував наведені вище норми матеріального права, дав належну оцінку правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких позивач зобов`язана була довести обставини, на які посилалася на підтвердження позову, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту спільного проживання однією сім`єю сторін без реєстрації шлюбу та набуття спірного майна сторонами під час ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, внаслідок спільної праці або за спільні кошти, та з цих підстав правильно відмовив у позові.

Аналіз касаційної скарги ОСОБА_2 свідчить про те, що відповідач оскаржує судові рішення в частині часткового задоволення позовних вимог щодо визнання права власності на Ѕ частку комбайна «Єнісей 950» за ОСОБА_1 .

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Встановивши, що спірне майно (комбайн «Єнісей 950») було зареєстровано за відповідачем 26 квітня 2010 року, тобто у період шлюбу між

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , презумпція спільності права власності подружжя на майно не спростована відповідачем, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про спільність майна подружжя, яке підлягає поділу шляхом визначення рівних часток.

Колегія суддів відхиляє посилання касаційної скарги на те, що висновки судів першої та апеляційної інстанції про те, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя суперечать висновкам Верховного Суду України, викладеному в постанові від 26 березня 2008 року у справі

№ 6-25432св07, від 20 серпня 2008 року у справі № 6-5349св08 та

від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, оскільки у вказаних справах, зокрема, відповідачем спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно та доведено факт отримання одним із подружжя коштів від третіх осіб з метою придбання спірних.

У справі, що переглядається, відповідач не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно та не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що комбайн є його приватною власністю, а тому відсутні правові підстави для застосування вимог статті 57 СК України, відповідно до якої майно отримане одним із подружжя за безвідплатною угодою або за кошти, які належали йому особисто, є його приватною власністю.

Отже, у зазначених справах встановлені різні фактичні обставини, що не свідчить про невідповідність оскаржених судових рішень викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Оскаржені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають критерію обґрунтованості.

ОСОБА_1 подала до Верховного Суду клопотання про розгляд справи за участю позивача і відповідача.

У задоволенні клопотання необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Оскільки розгляд справи Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду здійснюється у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження та необхідність виклику учасників справи для надання пояснень відсутня, підстави для задоволення клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та за участю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 також відсутні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за участю сторін відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

РішенняНовопсковського районного суду Луганської області від 02 березня 2018 року та постанову Луганського апеляційного суду від 22 березня

2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров