Справа № 357/3029/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду № 5 в м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 09.01.2020 року між ним та ТОВ «Партнер Фінанс» було укладено договір позики № 98/61513876, відповідно до умов якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 3000 грн., а позичальник зобов`язується повернути суму позики та сплатити плату за договором у строк по 22.01.2020 року, проте при укладенні вказаного договору були порушені права позивача, як споживача, оскільки відповідачем ТОВ «Партнер Фінанс» було порушено норми ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про захист персональних даних». Позивач вважає, що відповідач, скориставшись необізнаністю позивача, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема відповідач не надав йому повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання кредиту, встановив суму компенсації (пені) більше ніж 50 % самого кредиту, що є несправедливою умовою, договір не містить строку та порядку його припинення, відсутні умови про відповідальність кредитодавця, позивач був позбавлений права відзиву своєї згоди на обробку персональних даних, а тому, позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір № 98/61513876 від 09.01.2020 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. 9).

Відповідач не направив до суду свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, жодних заяв, клопотань чи відзиву на адресу суду не надходило.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 09.01.2020 року між ТОВ «Партнер Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 98/61513876, згідно п. 1.1. вказаного договору, позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі встановленому цим договором, а позичальник зобов`язувався повернути суму позики позикодавцю та сплатити плату за договором у порядки та строки, передбачені цим договором (а.с.8).

Відповідно до п. 1.2. Договору сума позики становить 3000 грн.

Згідно п. 2.1. договору Позичальник повинен сплатити позикодавцю плату за договором у розмірі 840 грн., яка визначається з розрахунку (за фіксованою незмінною ставкою) 2% від суми позики за кожен день користування в межах строку передбаченого п. 3.5. договору.

З п.3.2. договору позики слідує, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він отримав від позикодавця суму позики у повному обсязі у дату підписання цього договору.

Згідно п. 3.5. договору Позичальник зобов`язаний повернути суму позики у повному обсязі та сплатити плату за договором у строк по 22 січня 2020 року.

В розділі 4 договору, зазначено, що позичальник підтверджує, що всі без виключення умови договору йому добре відомі та зрозумілі, а також він вважає ці умови справедливими по відношенню до себе та позикодавця та погоджується з ними.

В п. 4.11. договору, передбачено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він: отримав від позикодавця до укладення цього договору інформацію вказану в ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; до моменту укладення цього договору належним чином ознайомився з правилами надання позик.

Розділом 4.12 договору передбачені обов`язки позичальника, зокрема відповідно до п. 4.13. Позичальник зобов`язується: забезпечити повне та своєчасне повернення позики та сплату плати за договором, а також дотримання всіх покладених на нього зобов`язань

В п. 8.1. договору, зазначено, що договір вважається укладеним з моменту передачі грошей та діє з 9.01.2020 року по 22.01.2020 року.

Так, позивач в своїй позовній заяві, зазначає, що були порушені його права, оскільки відповідачем не було належно надано інформацію вказану в ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та працівники ТОВ «Партнер Фінанс» при видачі кредитних коштів, не ознайомили позичальника з умовами кредитування та ризиками. Також, відповідачем порушені норми, встановлені ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», якими передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Позивач вказує на порушення відповідачем вимог п.8,9 ч.1 ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно яких договір повинен містити порядок зміни і припинення дії договору, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, оскільки відповідачем у договорі не зазначено строку договору та порядку його припинення та умов про відповідальність кредитодавця, на думку позивача. Позивач зазначає, що відповідачем порушено норми встановлені п. 5,11 ч.2 ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних», згідно яких суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних; відкликати згоду на обробку персональних даних. А в п. 4.11., 6.4. договору, позивач підтверджує, що надає свою безумовну та безвідкличну згоду на безстрокову обробку, зберігання та використання своїх персональних даних без жодних обмежень з метою виконання позикодавцем статутних завдань та вимог законодавства.

Так, позивач, зазначає, що Відповідач, скориставшись необізнаністю позивача, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема відповідач не надав йому повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання кредиту, а також при оформленні кредиту через інтернет, за кількахвилинний проміжок часу, позивач не мав можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити їх недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які він отримав в результаті укладення угоди.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Встановлено, що сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, порядок надання та повернення позики, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, права та обов`язки сторін, строк дії договору ( з09.01.2020р. по 22.01.2020р.) та відповідальність сторін, тощо, позивач особистим підписом засвідчив, що він погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними.

Отже, суд приходить до висновку, що зміст договору є зрозумілим до прочитання і не може розцінюватися як надання інформації у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб. Позивач не був обмежений в часі ознайомитися більш детально з умовами договору, не був позбавлений права відмовитися отримувати кредит.

Так, пунктом 8.4., 8.5. договору передбачено, що сторони досягли згоди, що всі зміни і доповнення до цього договору здійснюються сторонами у письмовій формі та скріпляються їх підписами, сторони за взаємною згодою мають право вносити будь-які зміни до цього договору, укладати додаткові угоди до цього договору, укладати договори позики на інших умовах ніж визначені цим договором, а також укладати будь-які інші договори для врегулювання взаємних правовідносин на умовах, що не суперечать чинному законодавству

Отже, позивач не був позбавлений можливості внести зміни чи доповнення до договору або укласти/запропонувати додаткову угоду, відмовитися від таких умов, чи повернути борг до 22.01.2020р., тобто до нарахування пені, яку позивач вважає несправедливою.

Тому, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Партнер Фінанс» про визнання недійсним кредитного договору є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, та його було звільнено від сплати судового збору, то не підлягають стягненню такі витрати з відповідача на користь держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.16, 203, 215, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 626, 627, 628, 629, 638, 1057 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 79, 81, 89, 131, 137, 141, 263, 265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ ЦПК України під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження, визначений ст. 354 ЦПК України, продовжується на строк дії такого карантину.

СуддяО. Я. Ярмола