Провадження № 22-ц/4808/616/20
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вищого художнього професійного училища №3 міста Івано-Франківська на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Домбровською Г.В. 20 лютого 2020 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 28 лютого 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищого художнього професійного училища №3 міста Івано-Франківська про скасування наказу про припинення трудових відносин, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Вищого художнього професійного училища №3 міста Івано-Франківська про скасування наказу про припинення трудових відносин, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 1972 року працює майстром виробничого навчання у Вищому художньому професійному училищі №3 міста Івано-Франківська (раніше - Івано-Франківське СПТУ №3).

Наказом директора ВХПУ №3 від 30.08.2019 року №95-ОС його звільнено із займаної посади з 30.08.2019 року у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає такий наказ незаконним та таким, що порушує його права.

Зазначає, що про наступне вивільнення його не було персонально попереджено за два місяці до звільнення. При цьому посилання відповідача на наказ №67-ОС від 20.06.2019 року вважає безпідставним, оскільки він не є його персональним повідомленням про наступне вивільнення, а наказом, з яким ознайомлено всіх працівників училища, і такий озвучує лише можливе вивільнення педагогічних працівників та не підтверджує проведення в училищі реального скорочення чисельності чи штату працівників. Також тільки 30.08.2019 року в день звільнення йому було запропоновано інші посади в училищі, що є порушенням ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.

Крім того вважає, що при звільненні з посади адміністрацією училища не було враховано його переважне право залишення на роботі в порівнянні з іншими майстрами виробничого навчання як працівника із вищою кваліфікацією та продуктивністю праці, не враховано його категорійність та трудові заслуги і нагороди, перевагу залишення на роботі як працівника з тривалим безперервним стажем роботи в училищі та як працівника, який отримав у цьому училищі трудове каліцтво і став інвалідом 3-ої групи.

Зазначає, що незаконним звільненням йому завдано також значних моральних страждань, які проявились у втраті впевненості в завтрашньому дні та втраті матеріального доходу, необхідності прикладення додаткових зусиль для організації свого життя, і які оцінює в сумі 6000 грн.

Просить позов задовольнити, скасувати Наказ директора ВХПУ №3 від 30.08.2019 року №95-ОС «Про припинення трудових відносин»; поновити його на посаді майстра виробничого навчання; стягнути з ВХПУ №3 на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.08.2019 року до дня поновлення на роботі; стягнути з ВХПУ №3 на його користь моральну шкоду в розмірі 6000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2020 року позов задоволено частково. Скасовано Наказ директора Вищого художнього професійного училища №3 міста Івано-Франківська від 30.08.2019 року №95-ОС «Про припинення трудових відносин». Поновлено ОСОБА_1 на посаді майстра виробничого навчання у Вищому художньому професійному училищі №3 міста Івано-Франківська. Стягнуто з Вищого художнього професійного училища №3 міста Івано-Франківська на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.08.2019 року до дня поновлення на роботі. Стягнуто з Вищого художнього професійного училища №3 міста Івано-Франківська на користь ОСОБА_1 суму 2000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Вище художнє професійне училище №3 міста Івано-Франківська подало апеляційну скаргу. Вважає, що при ухваленні рішення суд неповно з`ясував обставини справи і допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що висновки суду про те, що при звільненні позивача було порушено вимоги ст. 49-2 КЗпП України в частині попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, пропозиції іншої роботи за 2 місяці до звільнення не відповідають обставинам справи, оскільки 20.06.2019 року Наказом директора ВХПУ №3 №67-ОС було попереджено усіх педагогічних працівників, в тому числі й позивача, про вивільнення посад у зв`язку з істотними змінами в організації навчально-виховного процесу через можливий недобір учнів і невиконання плану по набору на 1 курс 2019-2020 навчального року.

30.08.2019 року на педагогічному засіданні у ВХПУ №3 м. Івано-Франківська розглядалися питання організації освітнього процесу 2019-2020 навчального року, питання щодо педагогічного навантаження, закріплення викладачів та майстрів виробничого навчання за групами, вивільнення педагогічних працівників, зокрема, прийнято рішення про вивільнення майстрів виробничого навчання, серед яких ОСОБА_1 .

Після засідання педагогічної ради вивільненим працівникам було запропоновано вакантні посади. Зокрема, позивач відмовився від запропонованої йому посади водія, про що було складено акт.

Таким чином апелянт вважає, що особистий підпис позивача про ознайомлення із Наказом директора ВХПУ №3 м. Івано-Франківська №67-ОС від 20.06.2019 року свідчить про його персональне попередження про наступне вивільнення, адже норми діючого трудового законодавства не містять заборони щодо такої форми попередження.

Також вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги Інформаційну довідку ВХПУ №3 м. Івано-Франківська, якою підтверджено, що станом на 20.06.2019 року вільних посад в училищі не було, такі посади з`явилися тільки 30.08.2019 року.

Щодо підтвердження фактів зміни в організації виробництва і праці ВХПУ №3 м. Івано-Франківська, скорочення чисельності або штату працівників, то зазначає, що до матеріалів справи відповідачем було додано штатний розпис ВХПУ №3 м. Івано-Франківська на 01.01.2019 року та станом на 01.09.2019 року, із якого вбачається, що штатна кількість майстрів виробничого навчання змінилася з 35 посад до 22. Також Інформаційною довідкою від 26.12.2019 року №01-15/346 конкретизовано, що станом на 2018-2019 навчальний рік кількість майстрів виробничого навчання столярів становила 8 чоловік, а станом на 2019-2020 навчальний рік - 5.

Довідкою від 07.11.2019 року №01-15/268 підтверджено недобір учнів училища порівняно із 2018-2019 навчальним роком.

Крім того зазначає, що суду було надано підтверджуючі документи про те, що за період 2018-2019 року у ОСОБА_1 вбачається найнижчий рівень продуктивності праці серед майстрів виробничого навчання, 05.07.2019 року йому було оголошено догану у зв`язку із порушенням трудової дисципліни, а отримання ним інвалідності є наслідком порушення посадової інструкції майстра виробничого навчання та інструкції з охорони праці.

Також вказує про те, що згідно Акту інспекційного відвідування закладу Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області №ІФ1451/1682/АВ від 20.09.2019 року порушень при звільненні з роботи працівників ВХПУ №3 м. Івано-Франківська, зокрема ОСОБА_1 , не виявлено.

Просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2020 року та постановити нове, яким у задоволенні вимог позову відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду представники апелянта доводи апеляційної скарги підтримали.

Позивач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянта, позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом, ОСОБА_1 з 1972 року працював на посаді майстра виробничого навчання у Вищому художньому професійному училищі №3 м. Івано-Франківська (раніше - Івано-Франківське СПТУ №3).

Згідно рішення атестаційної комісії Управління освіти Івано-Франківської облдержадміністрації від 16.04.1998 року позивачу присвоєно педагогічне звання «майстер виробничого навчання І категорії» (а.с. 5).

15.10.1976 року ОСОБА_1 був нагороджений срібною медаллю за досягнуті успіхи в розвитку народного господарства СССР, у 1981-1985 роках - бронзовою та золотою медалями (а.с. 10), 05.11.1980 року - знаком «Переможець соціалістичного змагання 1980 року» (а.с. 11), 21.02.1990 року - Почесною грамотою за успіхи у підготовці висококваліфікованих робітників для народного господарства та участь у громадсько-корисній роботі училища (а.с. 8), а також Почесною грамотою за багаторічну сумлінну працю по вихованню підростаючої зміни робітничого класу, активну участь в громадсько-політичному житті колективу та з нагоди присвоєння почесного звання «Ветеран СПТУ №3» (а.с. 9).

01.06.2012 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності (а.с. 13-14).

Згідно рішення атестаційної комісії при Департаменті освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської облдержадміністрації від 20.04.2018 року ОСОБА_1 відповідає займаній посаді та раніше присвоєному педагогічному званню «майстер виробничого навчання І категорії» (а.с. 42).

Як вбачається з копії характеристики з місця роботи ОСОБА_1 від 15.11.2018 року №01-14/389, в останнього є труднощі по налагодженню контакту з колегами та учнями, які відмовляються ходити до нього на заняття; він ігнорує пропозиції про участь в громадському житті навчального закладу; в 2015 та в 2018 роках йому було оголошено догани за порушення внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 53).

Відповідно до копії Наказу від 05.07.2019 року №74-ОС ОСОБА_1 оголошено догану за систематичне порушення трудової дисципліни та відсутність на роботі без поважної причини протягом 3 годин 02.07.2019 року (а.с. 43).

20.06.2019 року Наказом директора Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська №67-ОС «Про попередження про вивільнення посад педагогічних працівників» відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з істотними змінами в організації навчально-виховного процесу через можливий недобір учнів і невиконання плану по набору на 1 курс 2019-2020 навчальний рік попереджено педагогічних працівників про можливе зменшення педагогічного навантаження з 01.09.2019 року та про можливе вивільнення педагогічних посад, в тому числі і позивача ОСОБА_1 (а.с. 34).

Із зазначеним Наказом №67-ОС від 20.06.2019 року позивач ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис, та чого останній не заперечив (а.с. 34, зворот).

Згідно копії Протоколу №5 чергового засідання педагогічної ради ВХПУ №3 м. Івано-Франківська від 30.08.2019 року, на якому були присутні голова та секретар педради, члени педради, методист НМК, питання зміни в організації роботи і праці та скорочення штатної чисельності працівників обговорювалось на загальних зборах працівників училища, і було прийнято рішення про звільнення майстрів з професії столяр деревообробних верстатів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , а також майстра з професії різьбяр по дереву та бересті ОСОБА_4 ; зазначено, що в училищі на даний час є дві вакантні посади: прибиральник та водій; запропоновано працівникам, які підлягають скороченню, до 15.45 год. звернутися у відділ кадрів щодо вказаних вакансій (а.с. 37-39).

Наведене також підтверджується копіями інформаційних довідок Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська, відповідно до яких станом на 20.06.2019 року під час попередження педагогічних працівників про можливе вивільнення у ВХПУ №3 м. Івано-Франківська вакантних посад в наявності не було; на день звільнення ОСОБА_1 в навчальному закладі була вакантна посада технічного працівника та водія (а.с. 51-52).

Згідно копії складеного комісією працівників ВХПУ №3 Акту від 30.08.2019 року ОСОБА_1 відмовився від запропонованої йому посади водія, свою відмову мотивував небажанням переходити на іншу посаду (а.с. 63).

Наказом директора Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська №95-ОС від 30.08.2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади майстра виробничого навчання з 30.08.2019 року у зв`язку з скороченням чисельності штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Як підставу зазначено Наказ про можливе вивільнення педагогічних працівників від 20.06.2019 року №67-ОС; Протокол засідання педагогічної ради від 30.08.2019 року; Акт про відмову від переведення на іншу посаду від 30.08.2019 року (а.с. 65).

Комісією працівників ВХПУ №3 також складено Акт від 30.08.2019 року про відмову ОСОБА_1 підписати наказ про його скорочення №95-ОС від 30.08.2019 року. Вказано, що останній свою відмову мотивував тим, що він має право ще рік чи два допрацювати (а.с. 64).

02.09.2019 року позивачу було направлено повідомлення №01-15/175 про необхідність отримання трудової книжки, яке останній отримав 04.09.2019 року (а.с. 60-62).

20.09.2019 року Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області було проведено інспекційне відвідування Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська з питань дотримання законодавства про працю при звільненні з роботи працівників, про що складено Акт інспекційного відвідування №ІФ1451/1682/АВ. Встановлено, що згідно з Наказом від 20.06.2019 року №67-ОС педагогічних працівників було попереджено про можливе вивільнення у зв`язку з істотними змінами в організації навчально-виховного процесу через можливий недобір учнів, зокрема, майстрів виробничого навчання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про що свідчать їхні підписи. Проте ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було запропоновано іншу роботу в цьому училищі не одночасно з попередженням про звільнення, а в день звільнення, оскільки станом на 20.06.2019 року не було вакантних посад. Згідно наданої інформаційної довідки від 19.09.2019 року №01-15/210 при скороченні чисельності штату працівників переважне право надавалося працівникам із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, це була головна умова залишення на роботі. Також інспекційним відвідуванням встановлено, що в день звільнення і по даний час (станом на 20.09.2019 року) розрахунок усіх сум, що належать ОСОБА_1 та ОСОБА_3 керівництвом Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська нараховано, але не виплачено (а.с. 56-59).

Згідно копії Відомості розподілу витрат Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська від 24.09.2019 року №190924СТ572380 та Виписки по картці АТ «КБ «ПриватБанк» від 30.09.2019 року №JUSVDKAEJR8J65GQ ОСОБА_1 24.09.2019 року виплачено компенсацію при звільненні у сумі 6943,82 грн. та компенсацію за несвоєчасну виплату в сумі 5365,85 грн. (а.с. 15, 54).

Згідно Довідки про доходи ВХПУ №3 м. Івано-Франківська №176/02 від 01.07.2020 року загальна сума нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.09.2018 року по 30.08.2019 року становила 117417,24 грн.

Судом встановлено також, що згідно копії штатного розпису Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська від 01.01.2019 року, в училищі було 35 штатних одиниць посади майстер виробничого навчання (а.с. 82), однак згідно копії штатного розпису Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська станом на 01.09.2019 року кількість штатних одиниць посади майстер виробничого навчання - 22 (а.с. 81).

Як вбачається з копії Інформаційної довідки №01-15/346 від 26.12.2019 року контингент учнів скоротився з 497 в 2018-2019 навчальному році до 437 в 2019-2020 навчальному році, зокрема, кількість груп та учнів столярних професій на 2018-2019 навчальний рік становила 118 учнів, 5 груп (22, 27, 24, 24, 21 учнів), а в 2019-2020 навчальному році - 84 учні, 4 групи (22, 21, 26 та 15 учнів). Кількість майстрів виробничого навчання (столярів) на 2019-2020 навчальний рік становила 5 чол. (а.с. 80).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача із займаної посади відповідачем було порушено вимоги ст. 49-2 КЗпП України, зокрема, не було повідомлено позивача про наступне вивільнення за 2 місяці до звільнення, у цей же строк не було запропоновано йому іншу роботу, як і не доведено факт скорочення чисельності і штату працівників у навчальному закладі. Таким чином суд вважав, що наказ про звільнення позивача підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.08.2019 року по день поновлення на роботі, а також моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн. пропорційно до його порушених немайнових прав.

Однак, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Упорядкування штатів професійно-технічних навчальних закладів здійснюється відповідно до Типових штатних нормативів професійно-технічних навчальних закладів, затверджених Наказом Міністерства освіти і науки України 06.12.2010 року №1204.

Відповідно до п. 2 вказаних Типових штатних нормативів штатний розпис навчального закладу розробляється в межах затвердженого фонду оплати праці з дотриманням вимог, передбачених цими Типовими штатними нормативами, з урахуванням типу навчального закладу, контингенту учнів, слухачів, кількості груп, режиму роботи закладу, площ і санітарного стану приміщень, будівель та споруд, наявності навчально-виробничих майстерень і навчальних господарств, а також парку навчального обладнання.

Згідно п. 3 Типових штатних нормативів при затвердженні штатного розпису навчального закладу враховується контингент учнів, слухачів (далі - учні) за списковим складом на 1 січня року, що планується. Нормативна чисельність (максимальна) посади майстер виробничого або педагог професійного навчання становить 1 на навчальну групу з контингентом не більше 23 учнів.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, копій штатного розпису Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська від 01.01.2019 року та від 01.09.2019 року (а.с. 81-82), Інформаційної довідки №01-15/268 від 07.11.2019 року та копії Інформаційної довідки №01-15/346 від 26.12.2019 року (а.с. 80) у даному навчальному закладі на 2019-2020 навчальний рік істотно зменшився контингент учнів столярних професій у порівнянні з 2018-2019 навчальним роком, що об`єктивно відобразилось на скороченні чисельності груп (з 5 до 4) та кількості учнів у кожній з них (1 група - 26 учнів та 3 групи - менше 23 учнів).

Таким чином відповідно до Типових штатних нормативів професійно-технічних навчальних закладів на 2019-2020 навчальний рік передбачено і зменшення кількості посад «майстер виробничого навчання» столярних професій даного навчального закладу з 8 до 5 (по 1 на навчальну групу з контингентом не більше 23 учнів та 2 на навчальну групу з кількістю 26 учнів).

Наведене спростовує висновок місцевого суду про те, що відповідачем не було доведено факт скорочення чисельності і штату працівників у навчальному закладі, а копії штатних розписів від 01.01.2019 року та від 01.09.2019 року не містять інформації щодо того, посади яких саме напрямків майстрів виробничого навчання скорочено.

Апеляційним судом встановлено факт проведення змін в організації виробництва і праці, скорочення чисельності працівників, а саме майстрів виробничого навчання у Вищому художньому професійному училищі №3 м. Івано-Франківська по напрямку, за яким працював ОСОБА_1 , з 01.09.2019 року.

З огляду на прогнозоване зменшення навчальних груп, кількості учнів директором ВХПУ №3 м. Івано-Франківська 20.06.2019 року видано Наказ №67-ОС «Про попередження про вивільнення посад педагогічних працівників», з яким позивач був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 34).

Що стосується тверджень позивача та місцевого суду про те, що даний Наказ не містить посилання як на підставу майбутнього звільнення на скорочення чисельності чи штату навчального закладу, а ознайомлення з ним не можна вважати персональним повідомленням ОСОБА_1 про наступне вивільнення, то такі спростовуються наступним.

Згідно вимог чинного трудового законодавства про наступне вивільнення працівники персонально попереджаються не пізніше, ніж за два місяці (ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України).

Дана стаття не вимагає письмового попередження про звільнення, проте у будь-якому разі, попередження має бути зроблене в такій формі, щоб працівник правильно зрозумів зміст попередження та у нього не виникало сумнівів у тому, що попередження виходить саме від особи, яка має право на прийняття і звільнення працівників.

Як вбачається з Наказу директора ВХПУ №3 м. Івано-Франківська від 20.06.2019 року №67-ОС «Про попередження про вивільнення посад педагогічних працівників», у ньому зазначено, що його видано відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з істотними змінами в організації навчально-виховного процесу через можливий недобір учнів і невиконання плану по набору на 1 курс 2019-2020 навчальний рік та попереджено педагогічних працівників про можливе зменшення педагогічного навантаження і вивільнення посад з 01.09.2019 року.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку про прийняття вищевказаного доказу як персонального попередження позивача про наступне вивільнення, оскільки він виданий уповноваженою на це особою, містить інформацію про дату звільнення та про причини такого звільнення, а ознайомлення з ним позивача свідчить про те, що роботодавець дотримався вимог частини першої статті 49-2 КЗпП України щодо персонального попередження працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці.

При цьому той факт, що з таким Наказом були ознайомлені й інші працівники навчального закладу відповідно до доданого списку, а самі зміни до штатного розпису були внесені вже після його винесення, не змінює змісту попередження і його відношення до позивача та не суперечить суті майбутнього вивільнення.

Схожі висновки щодо наявності змін в організації виробництва і праці, попередження про наступне вивільнення містяться у постановах Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі №607/10785/16-ц (провадження №61-30286св18), від 04.09.2019 року у справі №613/90/18 (провадження №61-47632св18), від 07.04.2020 року у справі №126/2662/17 (провадження №61-17835св19), від 12.02.2020 року у справі №754/619/18 (провадження №61-17249св19).

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15).

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 року №6-40цс15, у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі №676/3124/16-ц (провадження №61-16439св18).

Отже, у період з 20 червня до 30 серпня 2018 року відповідач мав запропонувати позивачу, який підлягає скороченню, вакантну посаду або роботу за відповідною професією чи спеціальністю, іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Таким чином доводи позивача про те, що його незаконно не ознайомили з наявними вакансіями та не запропонували іншу роботу під час ознайомлення з наказом про вивільнення, а запропонували вакантні посади тільки у день звільнення, є безпідставними, оскільки копією інформаційної довідки Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська підтверджено, що станом на 20.06.2019 року під час попередження педагогічних працівників про можливе вивільнення у ВХПУ №3 м. Івано-Франківська вакантних посад в наявності не було (а.с. 52), а згідно копії складеного комісією працівників ВХПУ №3 Акту від 30.08.2019 року ОСОБА_1 відмовився від запропонованої йому посади водія, свою відмову мотивував небажанням переходити на іншу посаду (а.с. 63).

При цьому позивач не надав доказів про наявність інших вакантних посад, які б він міг зайняти, або про свою згоду зайняти посаду водія чи технічного працівника.

Згідно вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю та вільних посад, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Перевіряючи доводи позивача про те, що відповідачем не враховано його переважне право на залишення на посаді майстра виробничого навчання, колегія суддів виходить з такого.

Так, у справі, що переглядається, встановлено, що із восьми наявних у 2018-2019 навчальному році посад «майстер виробничого навчання» столярних професій Вищого художнього професійного училища №3 м. Івано-Франківська на 2019-2020 навчальний рік було передбачено тільки 5.

Згідно зі статтею 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Верховний Суд України однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці визнає дисциплінованість працівника і вважає за необхідне при застосуванні положень ст. 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі врахувати наявність дисциплінарного стягнення.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню (постанова Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі №676/3124/16-ц (провадження №61-16439св18)).

Як вбачається з Інформаційної довідки ВХПУ №3 м. Івано-Франківська від 19.09.2019 року №01-15/210, головною умовою залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників є більш висока кваліфікація і продуктивність праці працівників. Із 8 майстрів виробничого навчання столярного напрямку 2 мають повну вищу освіту за відповідною спеціальністю, 5 - базову вищу (серед яких і позивач ОСОБА_1 ), 1 - базову, молодший спеціаліст ( ОСОБА_2 ); в 7 із них педагогічне звання «Майстер виробничого навчання 1 категорії». Двом майстрам виробничого навчання - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було винесено догани за неодноразове порушення трудової дисципліни (а.с. 40-41). Зокрема, ОСОБА_1 тричі оголошувалася догана: в 2015 та в 2018 роках (а.с. 53), 05.07.2019 року (а.с. 43). Зазначені рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивач не оскаржував, і таке останнє рішення на час його звільнення було чинним.

При цьому майстрів виробничого навчання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 також було звільнено з даної посади у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників.

Крім того, згідно копії Інформаційної довідки ВХПУ №3 м. Івано-Франківська від 21.01.2020 року №01-15/18 під час проведення уроків виробничого навчання за період 2018-2019 навчального року обсяг виробничої діяльності майстрів виробничого навчання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є найнижчим (а.с. 83).

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що відповідач здійснив належне порівняння кваліфікації і продуктивності праці майстрів виробничого навчання столярних професій, а позивач не довів, що він має переважне право на залишення на роботі.

Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 1 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Разом з тим, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 членом профспілки у ВХПУ №3 м. Івано-Франківська позивач не був, а тому така згода у спірних правовідносинах не вимагається.

Таким чином, установивши, що в відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, при звільненні позивача відповідач урахував кваліфікацію та продуктивність його праці, членом профспілкової організації ВХПУ №3 м. Івано-Франківська позивач не був, апеляційний суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулось із дотриманням трудового законодавства, а тому вимоги позивача про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі не підлягають до задоволення.

Позовні вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є похідними від вимог про поновлення на роботі, а тому в їх задоволенні теж слід відмовити.

Наведеного суд першої інстанції не врахував, отже рішення Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Вищого художнього професійного училища №3 міста Івано-Франківська задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2020 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищого художнього професійного училища №3 міста Івано-Франківська про скасування наказу про припинення трудових відносин, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови складено 7 липня 2020 року.