Постанова

Іменем України

01 липня 2020 року

м. Київ

справа № 725/1804/19-ц

провадження № 61-3458 св 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», комунальне підприємство «Кельменецьке районне бюро технічної інвентаризації»;

третя особа - Міністерство юстиції України;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці у складі судді Войтуна О. Б.

від 18 жовтня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду

у складі колегії суддів: Одинака О. О., Литвинюк І. М., Половінкіної Н. Ю.,

від 17 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), комунального підприємства «Кельменецьке районне бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Кельменецьке РБТІ»), третя особа - Міністерство юстиції України, про визнання протиправним

та скасування рішення державного реєстратора.

Позовна заява мотивована тим, що 13 березня 2019 року державним реєстратором КП «Кельменецьке РБТІ» Накай Ю. В. на підставі договору іпотеки, укладеного 30 травня 2006 року між нею та закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк» (далі - ЗАТ «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк»), було зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи», яке на підставі договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року є правонаступником банку, право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

До прийняття вищевказаного рішення державним реєстратором зазначена квартири, яка є предметом іпотеки, належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2006 року.

Позивачка вважала, що вищевказані дії державного реєстратора

є протиправними, а його рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає скасуванню, оскільки при його прийнятті допущено ряд порушень. Зокрема, вона, як іпотекодавець,

не надавала своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю і окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя між нею та кредитором укладено не було, а тому сам по собі договір іпотеки, предметом якого є вищевказана квартира, не міг бути підставою для виникнення права власності на нерухоме майно за іншою особою. При цьому квартиру було передано в іпотеку на забезпечення виконання зобов`язання за кредитом в іноземній валюті, отже, на ці правовідносини поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів

в іноземній валюті». Крім того, вказана квартира, загальною площею

46,4 кв. м, є єдиним її житлом, у ній зареєстрований та проживає

її неповнолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

а тому перед реєстрацією за відповідачем права власності на квартиру необхідно було отримати попередню згоду на відчуження нерухомого майна від органу опіки та піклування, чого зроблено не було. Також їй невідомо, чи проводилась оцінка вартості квартири на момент її відчуження, що є обов`язковим.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд:

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора

КП «Кельменецьке РБТІ» Накай Ю. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 березня 2019 року, за яким до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно внесено запис № 3067880 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи»;скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно запис № 30676880 про реєстрацію

права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на вказану вище квартиру;

поновити запис про право власності на нерухоме майно за попереднім власником - ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 жовтня

2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним

та скасовано рішення державного реєстратора КП «Кельменецьке РБТІ» Накай Ю. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45938938 від 13 березня 2019 року, яким внесено до Державного реєстру речових права на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101

(номер запису про право власності 30676880) за ТОВ «Кредитні ініціативи» ().

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію

прав власності № 30676880 про реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи»

() права власності на квартиру

АДРЕСА_1 та поновлено запис про право власності

на квартиру АДРЕСА_1

за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим що під час відчуження

спірної квартири договору про її добровільну передачу у власність

ТОВ «Кредитні ініціативи» між сторонами укладено не було, а позивачка,

як іпотекодавець, не надавала своєї згоди на передачу предмета

іпотеки у власність іпотекодержателю. Врахувавши відсутність укладеного

між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто

у спосіб, визначений іпотечним договором, ненадання такого договору державному реєстратору та залишення останнім без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов`язує можливість переходу права власності, суд дійшов висновку, що

дії державного реєстратора щодо реєстрації за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на спірну квартиру, власником якої залишалась позивачка,

є протиправними. При цьому суд виходив із того, що положенняЗакону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширюється на спірні правовідносини, так як кредит є споживчим і валютним. Суд також послався на відповідні правові висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 31 грудня 2018 року у справі № 465/1310/17, провадження

№ 61-29771св18, а також на правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 199/1276/17, провадження

№ 14-486цс18.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 17 січня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено частково. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 жовтня 2019 року змінено, викладено його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов

з інших правових підстав, апеляційний суд виходив із того, що умовами договору іпотеки квартири від 30 травня 2006 року, який укладено

з позивачкою, передбачено іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що є підставою для реєстрації за ним права власності на предмет іпотеки. При цьому покладений на іпотекодержателя іпотечним застереженням обов`язок щодо письмового повідомлення іпотекодавця

про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі незадоволення ним

його вимог про погашення заборгованості за кредитним договором, ним виконаний, що підтверджується наявними у справі письмовими доказами. Також апеляційний суд зазначив, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору.

Разом з тим, здійснюючи 23 січня 2019 рокуоцінку вартості іпотечного майна, оцінювачем не наведено відповідних пояснень про неможливість особистого огляду об`єкта дослідження, не зазначені обґрунтування застережень

і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду, що є порушенням пункту 56 Національного стандарту

№ 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» та пунктів 1, 6 статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Крім того, оцінка предмета іпотеки відбулась 23 січня 2019 року, а у власність ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло нерухоме майно

13 березня 2019 року. Тобто, оцінка предмету іпотеки на момент переходу права власності не проводилась, що не відповідає вимогам закону.

Отже, перехід права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру

АДРЕСА_1 було здійснено без проведення належним чином оцінки вказаного нерухомого майна на момент переходу такого права власності, що є підставою для задоволення позову.

При цьому апеляційний суд застосував правові висновки Об`єднаної

палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, які викладені у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 464/8589/15-ц, провадження № 61-10874сво18.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати

й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової

палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2020 року

відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано

її матеріали з Першотравневого районного суду м. Чернівці. Дію рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 жовтня 2019 року зупинено до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

У квітні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», КП «Кельменецьке РБТІ», третя особа - Міністерство юстиції України, про визнання протиправним

та скасування рішення державного реєстратора призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової

палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року касаційне провадження у вищевказаній справі зупинено до закінчення перегляду

у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 644/3116/18-ц за позовом ОСОБА_3 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової А. В. про витребування майна

з чужого незаконного володіння, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, поновлення права власності, відновлення запису про державну реєстрацію права власності.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи»,

КП «Кельменецьке РБТІ», третя особа - Міністерство юстиції України, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора поновлено у зв`язку з тим, що обставини, за яких касаційне провадженні

у справі було зупинено, відпали.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ТОВ «Кредитні ініціативи» мотивована тим, що судові рішення є незаконними. Апеляційний суд, незважаючи на правильні по суті спору висновки щодо правомірності дій державного реєстратора при реєстрації за іпотекодержателем права власності на іпотечне майно,

не усунув помилки районного суду і сам помилково задовольнив позов ОСОБА_1 з підстав проведення неналежним чином оцінки вартості нерухомого майна на момент переходу права власності. Апеляційний суд не врахував, що предметом позову у справі, яка переглядається, є визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, тоді як оцінка вартості майна не була предметом спору, вимоги про її недійсність або недійсність договору про її проведення позивачкою не заявлялись і такі обставини судом не досліджувались. Апеляційним судом було зазначено, що іпотекодержатель провів оцінку майна станом на 23 січня 2019 року і така оцінка була чинною на дату набуття права власності на таке майно, а саме на 13 березня 2019 року, тобто на час державної реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем. Проте, апеляційний суд безпідставно послався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові

від 16 грудня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц, провадження

№ 61-41382св18, та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц, провадження № 14-22цс19, оскільки у цих справах інші фактичні обставини.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

30 травня 2006 року ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу (т. 1, а. с. 9).

07 червня 2006 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на вищевказану квартиру (т. 1, а. с.10).

Згідно з довідки товариства з обмеженою відповідальністю «Вайт Лаіонс»

від 29 листопада 2018 року у квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а. с. 11).

25 травня 2006 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит, за умовами якого останній було надано кредит у розмірі 32 тис. доларів США зі сплатою за користування кредитом 13 % річних та кінцевим терміном повернення до 24 травня 2026 року. Кредит надавався на придбання квартири АДРЕСА_1 1, а. с. 134-135).

30 травня 2006 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір,

за умовами якого він забезпечує вимоги іпотекодержателя, які випливають

з договору про іпотечний кредит від 25 травня 2006 року. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки було погоджено сторонами у розділі п`ятому вищевказаного договору (т. 1, а. с.197-199).

Кредит є споживчим.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 червня

2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 23 серпня 2016 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1

та ОСОБА_4 , поручителя за договором поруки від 25 травня 2006 року, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 413 415, 71 грн (т. 1, а. с.132-133).

Вказане рішення суду не виконано.

18 грудня 2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» направлено вимогу ОСОБА_1 про сплату боргу за договором від 25 травня 2006 року

та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги (т. 1, а. с. 138).

Згідно з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 отримала вказану вище вимогу 28 грудня 2018 року (т. 1, а. с. 142).

13 березня 2019 року державним реєстратором КП «Кельменецьке РБТІ» Накай Ю. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45938938, відповідно до якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи» та внесено запис про державну реєстрацію права власності

№ 3067880, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових

прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 159434844

від 14 березня 2019 року (т. 1, а. с. 144).

Згідно з висновком про вартість об`єкту оцінки, складеним суб`єктом оціночної діяльності - товариством з обмеженою відповідальністю «Антей Ріелті» на підставі заяви від 22 січня 2019 року, було здійснено оцінку квартири АДРЕСА_1 та встановлена ціна цієї квартири станом на 23 січня 2019 року у розмірі 607 104 грн (т. 1, а. с. 143).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 25 травня 2006 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 32 тис. доларів США зі сплатою за користування кредитом 13 % річних та кінцевим терміном повернення до 24 травня 2026 року. Кредит надавався на придбання квартири АДРЕСА_1

На забезпечення виконання вказаного кредитного договору 30 травня

2006 року між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого була спірна квартира.

Згідно з пункту 5.3. цього договору задоволення вимог іпотекодержателя за договором про іпотечний кредит шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки може бути вчинене в позасудовому порядку, зокрема, передачі іпотекодавцем у власність іпотекодержателю предмету іпотеки в рахунок виконання іпотекодавцем основного зобов'язання за договором про іпотечний кредит у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Договір іпотеки є правовстановлюючим документом та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 червня

2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 23 серпня 2016 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1

та ОСОБА_4 , поручителя за договором поруки від 25 травня 2006 року, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 413 415, 71 грн. Вказане рішення суду не виконано.

18 грудня 2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» направлено вимогу ОСОБА_1 про сплату боргу за договором від 25 травня 2006 року

та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. ОСОБА_1 отримала вказану вище вимогу 28 грудня 2018 року.

13 березня 2019 року державним реєстратором КП «Кельменецьке РБТІ» Накай Ю. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого право власності на квартиру

АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі застереження, що міститься в договорі іпотеки відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 1 цього Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України«Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк

та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи

на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір

про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку»(у редакції, яка діяла на час

укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку»її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором

між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

Як установлено судами ОСОБА_1 отримала вимогу кредитора про сплату боргу за договором від 25 травня 2006 року та її попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває

в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України від 12 травня

1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Проіпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження

в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що спірна квартира, загальною площею 46,4 кв. м, по АДРЕСА_2 , яка використовується позивачкою як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,

у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов договору про іпотечний кредит від 25 травня 2006 року, укладеного в іноземній валюті.

Отже, у державного реєстратора КП «Кельменецьке РБТІ» Накай Ю. В.були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України

«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого

як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постановах

Великої Палати Верховного Суду: від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19, від 19 травня 2020 року

у справі № 644/3116/18-ц, провадження № 14-45цс20.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведені в касаційній скарзі доводи щодо безумовного права іподекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки виходячи зі змісту договору іпотеки незалежно від претензій іпотекодавця, оскільки рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене лише у випадку доведеності факту повного виконання

своїх зобов`язань боржником за кредитним договором, спростовуються вищезазначеними вимогами закону та обов`язковими до застосування висновками Верховного Суду (частина п`ята статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на наведені вище висновки колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій, ухваливши по суті правильні судові рішення, неправильно застосували норми права. А тому касаційну скаргу слід задовольнити частково, виклавши мотивувальну частину судових рішень в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 жовтня

2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 січня

2020 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк