У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.07.2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайоннийсуд Закарпатської областів складі: головуючого судді Бедьо В.І., за участю секретаря судових засідань Пазяк С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород подання головного державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міснік Н.В. про примусове проникнення до житла боржника,-

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з поданням звернувся головного державного виконавця Міснік Н.В. про примусове проникнення до житла боржника.

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 50840261 з примусового виконання виконавчого листа № 712/5555/12 виданого 16.10.2013 року Ужгородським міськрайонним судом про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна заборгованість за кредитним договором в розмірі 3796936 гривень 81 коп., а також 3219 грн. судового збору.

Державним виконавцем 15.04.2016 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Державний виконавець вказує, що копію вказаної постанови надіслано сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

21.09.2017 року державним виконавцем на адресу ОСОБА_2 надіслано виклик з вимогою з`явитись до відділу ПВР для надання пояснень за фактом невиконання рішення суду та надання відомостей щодо міста роботи та декларацію про доходи.

Однак боржник на виклики до державного виконавця не з`явився.

В поданні вказано, що державним виконавцем 20.05.2020 року та 16.06.2020 року було здійснено виходи за місцем проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 з метою перевірки його майнового стану, однак потрапити до квартири державному виконавцю не вдалося, оскільки вхідні двері були зачинені, про що складено відповідні акти

Відтак державний виконавець зазначає, що рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області станом на сьогоднішній день боржником ОСОБА_2 не виконано, будь-яких дій, спрямованих на виконання даного рішення, Боржником не зроблено.

Враховуючи обставини викладені в поданні, керуючись пунктом 4 частини 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», статтею 439 Цивільного процесуального кодексу України, державний виконавець просить суд: надати дозвіл на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Державний виконавець у судове засідання не з`явився, однак зі змісту подання вбачається, що такий просить провести судовий розгляд без його участі.

Відповідно до ч.2 ст.439 ЦПК України суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 50840261 з примусового виконання виконавчого листа № 712/5555/12 виданого 16.10.2013 року Ужгородським міськрайонним судом про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 3796936 гривень 81 коп., а також 3219 грн. судового збору.

Державним виконавцем 15.04.2016 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Державний виконавець вказує, що копію вказаної постанови надіслано сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення

21.09.2017 року державним виконавцем на адресу ОСОБА_2 надіслано виклик з вимогою з`явитись до відділу ПВР для надання пояснень за фактом невиконання рішення суду та надання відомостей щодо міста роботи та декларацію про доходи.

Однак боржник на виклики до державного виконавця не з`явився.

З матеріалів поданні вбачається, що державним виконавцем 20.05.2020 року та 16.06.2020 року було здійснено виходи за місцем проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 з метою перевірки його майнового стану, однак потрапити до квартири державному виконавцю не вдалося, оскільки вхідні двері були зачинені, про що складено відповідні акти

Матеріали справи містять також копія ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 09.09.2019 року, якою визначено, що частка боржника ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у об`єкті нерухомого майна, квартирі АДРЕСА_2 частини.

Також державний виконавцем надано повідомлення, з якого вбачається, що відповідно до відомостей реєстру територіальної громади за адресою: АДРЕСА_1 станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 рік зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Відповідно до п. 4 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість державного виконавця потрапити до жилого приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання державному виконавцю у вчиненні таких дій.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів про те, що боржник був обізнаний про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна боржника.

Крім того, державним виконавцем не надані відомості про дотримання ним встановленого ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» порядку повідомлення боржника про час і місце проведення виконавчих дій. Також не надано відомостей про інформування власників квартири за адресою АДРЕСА_3 про необхідність вчинення таких дій.

Оскільки, відповідно до ч.2 ст. 439ЦПКУкраїни, подання про примусове проникнення до житла, розглядається судом без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного (приватного) виконавця, тому саме на останнього покладається тягар доказування.

Однак державним виконавцем не надано належних доказів того, що боржник умисно не виконує рішення суду, ігнорує виклики державного виконавця, та умисно чинить перешкоди у здійсненні виконавчих дій.

Згідно положень ч.1 ст.18, ч.8 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені заходи примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Також слід зазначити, що згідно ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

При цьому, примусове проникнення до житла є одним із заходів примусового виконання рішення суду, для застосування якого суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Отже, в даному випадку, примусове проникнення до житла боржника для опису майна не є єдиним можливим засобом виконання судового рішення.

Згідно п. 13, п. 4, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатись до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належить боржникові від інших осіб.

Частиною 1 ст. 311 ЦК України передбачено, що житло фізичної особи є недоторканним.

Гарантування кожному права на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України зазначені міжнародні акти є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

За змістом наведених положень, у разі проникнення до житла чи іншого володіння особи, яка не є учасником виконавчого провадження, у відповідному поданні мають бути зазначені обставини, які свідчили б про інформування цієї особи про необхідність вчинення дій щодо передання майна, належного Боржникові, для подальшого звернення стягнення на нього, а також дані про небажання цієї особи виконувати відповідне розпорядження державного виконавця.

Проте, у поданні відсутнє повідомлення співвласників квартири за адресою АДРЕСА_3 про необхідність передання майна, що належить боржнику.

Наявність відомостей зазначених в актах державного виконавця, що при здійсненні виходу за адресою боржника потрапити до квартири не виявилось можливим, оскільки двері були зачинені, не свідчить про перешкоджання у вчинені виконавчих дій боржником.

Таким чином, подані матеріали про примусове проникнення до житла боржника не свідчать про те, що боржник належним чином повідомлявся про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, що останній чинив цьому перешкоди та не надавав доступу до житла у відведений для цього час вчинення виконавчих дій.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає законних підстав для задоволення подання державного виконавця про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника.

Керуючисьст. 30 Конституції України,ст.8Конвенції прозахист правлюдини іосновних свобод1950року,ст.ст.12,81,89,260,439 ЦПК України,ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання подання головного державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міснік Н.В. про примусове проникнення до житла боржника - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Бедьо В.І.