1Справа № 335/5615/19 4-с/335/31/2020
УХВАЛА
7 липня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Соболєвої І.П.,
за участю секретаря судового засідання Лазоренко Д.М.,
заявника ОСОБА_1
представника заявника ОСОБА_2
перекладача Пікуленко Я.В.,
25.06.2020 до суду від представника стягувача ОСОБА_3 адвоката Грони Дениса Сергійовича надійшла скарга на дії старшого державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Литвиненко Анастасії Дмитрівни при виконанні ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі №335/5615/19 від 01.07.2019, в якій заявник простить суд:
- зобов`язати старшого державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Литвиненко Анастасію Дмитрівну відкрити виконавче провадження за ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/5615/19 від 01.07.2019 з урахуванням постанови Запорізького апеляційного суду від 19.11.2019;
- судові витрати відповідно до вимог статті 452 ЦПК України покласти на Хортицький відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східної о міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
Вимоги скарги мотивовані наступним.
З початку січня 2020 року будь-яке спілкування між батьком та дитиною фактично заблоковано боржником, що порушує права як дитини так і батька, також боржник грубо не виконує рішення суду, яке набрало законної сили у зв`язку з чим виникла необхідність примусового виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/5615/19 від 01.07.2019.
18.06.2020 до Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було подано заяву про відкриття виконавчого провадження на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/5615/19 від 01.07.2019 з урахуванням постанови Запорізького апеляційного суду від 19.11.2019 року по справі № 335/5615/19.
23.06.2020 адвокатом стягувача ОСОБА_2 від старшого державного виконавця Литвиненко Анастасії Дмитрівни було отримано Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання. Підставою для відмови стало те, що на думку державного виконавця ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/5615/19 від 01.07.2019 не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення. Також державний виконавець посилається на те, що у виконавчому документі (ухвалі по справі № 335/5615/19 від 01.07.2019) не вказано строку пред`явлення рішення до виконання. Окрім того, старший державний виконавець Литвиненко А.Д. за власної ініціативи провела моніторинг сайту «Єдиний державний реєстр судових рішень» за результатами якого нею було виявлено, що 03.03.2020 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя винесено ухвалу щодо скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2019, отже на думку державного виконавця з 03.03.2020 відпали підстави для забезпечення позову.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2020 у цій справі дійсно було скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2019. Проте, у резолютивній частині ухвали чітко вказано, що заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2020 у справі №335/5615/19. На цей час рішення Орджонікідзевського районною суду м. Запоріжжя від 10.01.2020 не набрало законної сили, оскільки апеляційні скарги сторін все ще перебувають в проваджені Запорізького апеляційного суду. Чергове судове засідання по цій справі призначено на 14.07.2020.
Відповідно до статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням, тому посилання державного виконавця на вимоги п. 1, 6, 7, 9 ч. 4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» є неправомірними.
У судовому засіданні заявник по скарзі ОСОБА_1 , його представник адвокат Грона Д.С., доводи скарги підтримали, просили задовольнити.
Старший державний виконавець у судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином.
ОСОБА_4 в судове засідання не прибула, про час та місце слухання справи повідомлялась судом своєчасно та належним чином. До суду надала заперечення на скаргу, які долучені до матеріалів справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України скаргу на рішення державного виконавця може бути подано у 10-денний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно частини 1 статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Як встановлено судом, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2019 заяву про забезпечення позову задоволено частково, внаслідок чого ОСОБА_4 встановлено такі обов`язки щодо реалізації прав батька на спілкування з дитиною: дозволено спілкування батька та доньки за допомогою телефону та/або програм інтернет-телефонії (Viber, Skype) в режимах аудіо- та/або відеозв`язку щодня тривалістю до 2-х годин, з урахуванням режиму та можливості дитини; дозволено спілкування батька та доньки за місцем проживання дитини в м. Запоріжжі щодня тривалістю до 2-х годин в період з 9 до 14 год. у присутності матері, з урахуванням режиму та можливості дитини. Цією ж ухвалою відповідачу заборонено змінювати місце проживання малолітньої дитини до закінчення розгляду справи по суті, а також особисто або через третіх осіб вивозити за межі України малолітню дитину до закінчення розгляду справи по суті. В іншій частині вимог заяви про забезпечення позову відмовлено.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 19.11.2019 ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2019 у цій справі скасовано в частині встановлення обов`язку відповідачу ОСОБА_4 реалізації прав батька на спілкування з дитиною, а саме дозволу спілкування батька та доньки за допомогою телефону та/або програм інтернет-телефонії (Viber, Skype) в режимах аудіо- та/або відеозв`язку щодня тривалістю до 2-х годин, з урахуванням режиму та можливості дитини. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
18.06.2020 представником стягувача ОСОБА_3 адвокатом Гроною Денисом Сергійовичем подано до Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) заяву про відкриття виконавчого провадження з виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі №335/5615/19 від 01.07.2019 , з урахуванням постанови Запорізького апеляційного суду від 19.11.2019.
У заяві представник стягувача просив:
- відкрити виконавче провадження на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2019 по справі №335/5615/19;
- викликати сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження;
- зобов`язати боржника дозволити спілкування батька та доньки за місцем проживання дитини в м. Запоріжжі щодня тривалістю до 2-х годин в період з 9 до 14 год. у присутності матері, з урахуванням режиму та можливості дитини;
- екземпляр постанови про відкриття виконавчого провадження для стягувача направити на адресу адвоката Грони Д.С. або видати нарочно.
Вказаним повідомленням старшим державним виконавцем Литвиненко А.Д. повернуто без прийняття до виконання на підставі п. 1, 6, 7, 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Суд, дослідивши матеріали скарги приходить до переконання, що скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, чітко визначені Законом України «Про виконавче провадження».
В порядку розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», ст. 447 ЦПК України, передбачене право сторін виконавчого провадження на звернення до суду із скаргою в разі, якщо вони вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно п. 1 ч. 1. ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вичерпний перелік підстав повернення виконавчого документу стягувачу, зокрема: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.
Щодо посилання у відповіді старшого державного виконавця на п. 1 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, ухвалою суду від 03.03.2020 скасовані заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2019. Але, старшим державним виконавцем не враховано зміст резолютивної частини рішення, а саме, що заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2020 у справі №335/5615/19.
Згідно з роздруківкою з офіційного сайту «Судова влада України» вбачається, що у Запорізькому апеляційному суді у справі № 335/5615/19 призначено судове засідання на 14.07.2020 з розгляду апеляційної скарги.
За таких обставин, посилання старшого державного виконавця Литвиненко А.Д. на п. 1 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», як на підставу виконавчого документу без прийняття до виконання є помилковими.
Стосовно посилання старшого державного виконавця на п. 6 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», як на підставу повернення виконавчого документу, а саме виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, суд зазначає наступне.
Пунктом 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею… Частиною 1 статті 4 Закону визначено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Дослідивши ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2019, судом встановлено, що у змісті ухвали відсутня інформація про строк її пред`явлення до виконання, а отже виконавчий документ не відповідає вимогам п. 7 ч. 1 ст. 4 Закону, що є підставою для повергнення виконавчого документу стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання.
Щодо посилання адвоката Грони Д.С. про наявність цього строку, то суд зазначає, що негайне виконання рішення суду це строк, який розпочинається після винесення судового рішення, і не залежить від набрання судовим рішенням законної сили. А строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, це дата до якої виконавчий документ може бути пред`явлений до примусового виконання.
Тобто, негайне виконання рішення у даному випадку, це початок обчислення строку, для виконання, а строк пред`явлення рішення суду до виконання є кінцем обчислення строку для вчинення дії.
З урахуванням зазначеного, посилання старшого державного виконавця на п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», при поверненні виконавчого документа до виконання є правомірним.
Як випливає із повідомлення державного виконавця від 22.06.2020 виконавчий документ, а саме: ухвала №335/5615/19, видана 01.07.2019 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, повернута стягувачу без прийняття до виконання на підставі, зокрема п. 7, 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» із зазначенням того, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень та виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.
Разом із цим, 28.08.2018 вступили в законну силу зміни до Закону України «Про виконавче провадження», серед яких зокрема вказаний закон доповнено статтею 64-1 «Виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною».
Так, відповідно до статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом. У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею. Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.
Згідно із ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відтак, стаття 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює обов`язок саме державного виконавця вчиняти виконавчі дії з примусового виконання судових рішень про встановлення обов`язку матері дозволити спілкування батька з донькою, за місцем проживання дитини в м. Запоріжжі, у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Іммобільяре Саффі проти Італії» (Case of Immobiliare Saffi v. Italy) наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.
Згідно п. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 452 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що державним виконавцем не взято до уваги вимоги ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», а тому дії державного виконавця щодо винесення повідомлення, з посиланням на п. 7, 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання є неправомірними.
Враховуючи викладене вище, а також виходячи зі змісту прав та обов`язків виконавця при проведенні виконавчих дій, визначених Законом України «Про виконавче провадження», суд не знаходить підстав для зобов`язання державного виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки повернення виконавчого документу, без прийняття його до виконання з посиланням на вимоги п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» відповідає вимогам чинного законодавства.
На підставі вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання, що скарга адвоката Грони Д.С. на дії старшого державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Литвиненко Анастасії Дмитрівни підлягає до часткового задоволення шляхом визнання неправомірними дій старшого державного виконавця щодо повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документа, а саме ухвали суду №335/5615/19 від 01.07.2019 видану Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, з посиланням на вимоги пунктів 1, 7, 9 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Оскільки повернення старшим державним виконавцем Литвиненко А.Д. виконавчого документу, на підставі п.6 ч.4 ст. 4 Закону є правомірним, то у задоволенні вимоги про зобов`язання відкрити виконавче провадження потрібно відмовити.
Окрім того, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що у відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 432 ЦПК України, у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач має право звернутися до суду, що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами із заявою про виправлення помилки.
На підставі наведеного та керуючись статтями 12, 81, 447453 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Скаргу представника стягувача ОСОБА_3 адвоката Грони Дениса Сергійовича на дії старшого державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Литвиненко Анастасії Дмитрівни задовольнити частково.
В іншій частині вимог скарги відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Вступну та резолютивну частини ухвали виготовлено в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 7 липня 2020 року.

Повний текст ухвали виготовлений 8 липня 2020 року.

На підставі п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя І.П. Соболєва