Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/427/20
Провадження № 2/382/450/20
РІШЕННЯ

Іменем України

25 червня 2020 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_1 до Супоївської сільської ради Яготинського району, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровський край" про визнання права власності на будинок за набувальною давністю,

Встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Супоївської сільської ради Яготинського району, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровський край" про визнання права власності на будинок за набувальною давністю.

Свої вимоги обгрунтувала наступним. 3 березня 1990 року вона була прийнята в члени колгоспу ім. Комінтерну, що розташований в с. Супоївка Яготинського району Київської області. В липні 1990 року їй був наданий для проживання житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 . 24 липня 1990 року вона зареєструвала своє місце проживання за адресою вищевказаного житлового будинку, що підтверджується копією паспорту. З довідки від 1 листопада 2007 року вбачається, що ДП «Колос» ТОВ «Агро Інвест Україна» рішенням загальних зборів від 20 лютого 2004 року за №1, їй був наданий дозвіл на приватизацію будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, в 2004 році вона не приватизувала спірний житловий будинок, оскільки посадовими особами ДП «Колос» їй не були надані документи для реєстрації права власності на житловий будинок. 13 лютого 2018 року діяльність ДП «Колос» була припинена та її правонаступником згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців являється Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Придніпровський край». В 2019 року вона звернулася до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпровський край» з метою приватизації вищевказаного житлового будинку. Керівництво СТОВ «Придніпровський край» повідомило її про те, що займаний нею житловий будинок на балансі ДП «Колос» не перебував, а тому відповідно ДП «Колос» на баланс СТОВ «Придніпровський край» ДП «Колос» його не передавав, в зв`язку з чим їй було рекомендовано звернутися до Супоївської сільської ради Яготинського району Київської області. Під час її звернення до Супоївської сільської ради Яготинського району Київської області з`ясувалося, що житловий будинок по АДРЕСА_1 на балансі сільської ради також не перебуває. Відтак, приватизувати займане з 1990 року житло вона не може, оскільки не існує органу, що утримує даний житловий фонд на балансі. Вона понад 10 років (на законних підставах) вселилася, відкрито володіла та користується житловим будинком АДРЕСА_1 . Дана обставина була очевидна для відповідачів, які мали можливість це бачити, вона не перешкоджала стороннім особам отримати будь-яку інформацію про володіння будинком. Крім того, вона здійснила капітальний ремонт будинку за власний рахунок, здійснювала догляд за ним, обробляла земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 та облікується за житловим будинком. Відповідачі, в свою чергу, не перешкоджали їй у користуванні вищевказаним житловим будинком, протягом всього безперервного строку володіння нею будинком не пред`являли до неї позову про його повернення, вона була впевнена в тому, що на займаний нею будинок вони не претендують, та обставини, у зв`язку з якими виникло її право на володіння, не давали їй сумніву щодо правомірності набуття нею права власності на житловий будинок. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй судових рішеннях по справам даної категорії сформулював правову позицію, з якої вбачається, що «у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.». (Ухвала ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2012 року). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своїм інформаційним листом від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» вказує на те, що при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Відповідно, оскільки власник квартири понад десять років погодився з їх втратою, у позивачів є всі підстави вважати, що квартири повинні бути визнані за ними - фактичним добросовісним володільцем. Д.Луспеник у своїй статті «Спори про набувальну давність: проблеми теорії і судової практики»//Юридичний журнал, #5/2006р. вказує, що можливість звернення до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю надано суб`єктам права статтями 15,16ЦК України, при доведеності відповідно до закону зазначених у ньому обставин. Володіти майном набувач повинен відкрито, він зобов`язаний відноситися до об`єкта володіння як власник, якщо він бажає зберегти незаперечний статус володільця за давністю, що дозволяє йому після спливу встановленого законом строку набувальної давності фактично перетворитися у власника. Як зазначено в роз`ясненнях, даних Міністерством юстиції України в 2011 році «Деякі аспекти набуття права власності на об`єкти безхазяйного нерухомого майна» «Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов`язку повернути річ власнику, а також йому не пред`являвся правомочною особою позов про повернення майна.» Як зазначено в Ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року « …пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01 січня 2011 року.» Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній в Ухвалі від 22 лютого 2012 року. Просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачки звернулася до суду з заявою, в котрій просила розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, звернулися до суду з заявами, в котрих просили розглянути справу у їх відсутності, позов визнали.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Перевіривши матеріали справи, роз`яснивши процесуальні наслідки визнання позову, враховуючи, що представники відповідачів позов визнали та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом, а позов підлягає до задоволення.

В силу ст. 344 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом

З матеріалів справи вбачається, що позивачка зареєстрована з 24 липня 1990 року та з того часу постійно проживає в будинку АДРЕСА_1 . Всі витрати по утриманню будинку, догляді за ним та за присадибною ділянкою біля будинку, сплаті комунальних послуг позивачка несе самостійно.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 206 ЦПК України, ст. 344 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Супоївської сільської ради Яготинського району, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровський край" про визнання права власності на будинок за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 правл власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення буде виготовлено 3 липня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області.

Відповідно до п. 3 Розділу XII ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, зазначений в цьому рішенні продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Литвин Л.І.