КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №369/4451/20 Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження №22-ц/824/7756/2020 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року про відмову в забезпеченні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Корякова Н.О., про переведення прав покупця на житловий будинок та земельну ділянку, визнання договорів купівлі-продажу частково недійсними в частині покупця,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом про визнання договорів купівлі-продажу частково недійсними в частині покупця.

Одночасно зі зверненням до суду з позовом ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що існують достатньо великі ризики відчуження нерухомого майна, що було предметом оскаржуваних договорів купівлі-продажу та що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звертається до суду.

На підставі викладеного в заяві про забезпечення позову, ОСОБА_1 просила суд першої інстанції забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_2 відчужувати домоволодіння, що розташовано за адресою:

АДРЕСА_1. Ухвалою Києво -Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не були досліджені надані позивачем докази на підтвердження тієї обставини, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову призведене до утруднення або до неможливості виконання рішення суду в майбутньому.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити та заборонити ОСОБА_2 відчужувати домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому зазначено, що апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки вона не містить будь-яких доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норма матеріального чи процесуального права.

Також зазначає, що чинним законодавством України передбачено, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду. Для можливості вжиття заходів забезпечення позову повинні бути наявні реальні обставини на підставі яких можна дійти висновку про виникнення між сторонами спору про право.

Водночас, ні зі змісту позовної заяви, ні за змісту апеляційної скарги взагалі не вбачається наявність між сторонами будь-яких спірних правовідносин, а позовні вимоги є надуманими. Всі інші обставини, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, зводяться до викладу обставин справи на спростування позовних вимог та не стосуються доводів апеляційної скарги.

На підставі викладеного у відзиві ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Кульбіч-Каблукова С.А. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Додатково пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є хворим на хворобу Альцгеймера і його інтереси представляють адвокати. Їй стало відомо, що представники відповідача у нотаріуса отримали дублікат оспорюваного договору купівлі-продажу із чого вона зробила висновок, що будинок може бути відчуженим відповідачем до вирішення спору по суті.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце судового засідання належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, враховуючи наступне.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві про забезпечення позову, ОСОБА_1 просила заборонити вчиняти певні дії відповідачу, що фактично є втручанням в його діяльність та суперечить діючому законодавству України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є визнання недійсними договорів купівлі-продажу будинку в частині покупця.

В заяві про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначає, що у неї є підстави вважати, що відповідач у справі безперешкодно відчужить нерухоме майно, яке є предметом оскаржуваних договорів купівлі-продажу.

Судова колегія вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те,що забороною здійснювати дії, щодо відчуження будинку будуть порушені права відповідача. Як зазначено в позовній заяві і вбачається із доданих до неї доказів в будинку проживає позивачка зі своїми дітьми, вони там зареєстровані, договори на надання послуг з електропостачання, газопостачання, телекомунікаційних послуг з доступу до мережі Інтернет укладались позивачкою, на її ім`я виставлялись рахунки і нею оплачувались. Тобто будинком користується позивачка. Відповідач, в свою чергу, проживає і зареєстрований в м.Києві. Отже, забороною на відчуження спірного будинку права відповідача не будуть порушені, будь-якого втручання в його діяльність, як вказав суд першої інстанції, не відбудеться. Разом із тим, тимчасове обмеження відповідача у праві розпорядження будником до вирішення судом спору по суті є ефективним засобом захисту прав позивачки у випадку задоволення її позову. При відсутності заборони на відчуження будинку, відповідач має реальну можливість його відчужити, що зробить неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду про відмову в забезпеченні позову з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення такої заяви та вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 157, 374, 376, 382, 383, 384 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року про відмову в забезпеченні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Корякова Н.О., про переведення прав покупця на житловий будинок та земельну ділянку, визнання договорів купівлі-продажу частково недійсними в частині покупця скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Корякова Н.О., про переведення прав покупця на житловий будинок та земельну ділянку, визнання договорів купівлі-продажу частково недійсними в частині покупця задовольнити.

Заборонити ОСОБА_2 відчужувати домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 06 липня 2020 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя-доповідач

Судді: