Провадження № 2/947/2929/20
Київський районний суд м. Одеси
У складі судді Калашнікової О.І.
При секретарі Шеховцевій О.В.
За участю представника адвоката Ніц А.С.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини,-
Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 та стягнення з батька аліментів на утримання дитини.
Ухвалою суду від 15.06.2020 року позов ОСОБА_1 прийнято до провадження і справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час і місце розгляду справи.
Представник позивача адвокат Ніц А.С. в судовому засіданні позов ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі.
Відповідач до суду не з`явився, відзив на позов не надав. Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_2 має реєстрацію у м. Донецьку, територія якого є тимчасово непідконтрольною державній владі України (ця обставина є загальновідомою), тому судові повістки за місцем реєстрації відповідача суд не надсилав. Інформацію про дату , час і місце розгляду справи суд розмістив на своєму веб-сайті.
За згодою сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, вивчив матеріали справи і встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 травня 2011 року - актовий запис про реєстрацію шлюбу №39, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сім`я між сторонами розпалась, причиною є різні погляди на подружнє життя, матеріальне забезпечення сім`ї, відсутність спільних інтересів. Постійні сварки з різних питань привели до втрати почуттів любові та поваги. Сторони не підтримують шлюбні стосунки, не мають спільного бюджету, з лютого 2014 року мешкають окремо. Після припинення шлюбних стосунків між сторонами, дитина залишилась проживати з матір`ю, проти чого батько не заперечував. Сторона позивача стверджує, що усі ці роки батько не займався вихованням та утриманням дитини, не цікавився його життям. З 2018 року ОСОБА_1 разом з малолітнім сином проживає в м. Одесі, що підтверджується довідкою № НОМЕР_1 від 13 червня 2018 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 разом з її малолітньою дитиною ОСОБА_4 .. Позивач посилається на відсутність матеріальної можливості самостійно забезпечити належне утримання дитини і вимагає стягнути з батька аліменти на утримання сина в розмірі1/3 частки від доходів відповідача, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання позову та до досягнення повноліття ОСОБА_5 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторона позивача зазначає, що відповідач є працездатною особою та інших утриманців не має.
Дослідивши надані докази і наведені позивачем доводи, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Сім`я між сторонами розпалась остаточно, поновити сімейні відносини між ними неможливо, тому як відсутня вільна згода чоловіка та жінки на шлюб. Відповідно до положень ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Згідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
На момент розірвання шлюбу сторони майнового спору не мають. Шлюб носить формальний характер.
Представник позивачки у заяві просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від доходів відповідача, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання позову та до досягнення повноліття ОСОБА_5 до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд вважає, що сім`я між сторонами розпалась остаточно, поновити сімейні відносини між ними неможливо, тому як відсутня вільна згода чоловіка та жінки на шлюб. Відповідно до положень ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Згідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
На момент розірвання шлюбу сторони майнового спору не мають.
Згідно до роз`яснень, що містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються, подальше сумісне проживання суперечить інтересам позивача.
Щодо вимог про стягнення аліментів: ст.180 СК визначає « батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.3 ст.181 СК України.
У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Згідно зі ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Суд встановив, що сторони проживають окремо з 2014 року, що дитина проживає з матір`ю. Суд не отримав належних і допустимих доказів того, що батько регулярно сплачує аліменти на утримання сина, тому вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини є доведеними і обґрунтованими.
За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.3 ст.181 СК України. Оскільки твердження сторони позивача про наявність у ОСОБА_2 роботи і відсутність на його утриманні інших утриманців не спростовані відповідачем, суд вважає за можливе задовольнити вимоги ОСОБА_1 про стягнення з батька на утримання дитини аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача з дня звернення до суду з цим позовом і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно зі ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів.
Керуючись ст.ст. 104,105,110, 161 СК України, ст.ст.259, 263-265, 268, 280-281 ЦПК України, суд,-
Шлюб, зареєстрований 07 травня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №39 між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 - розірвати.
Після розірвання шлюбу залишити прізвища: йому - ОСОБА_7 , їй ОСОБА_7 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП невідомий, ( остання відома адреса АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частини від доходів відповідача, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 05.06.2020 року до досягнення ОСОБА_5 повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , 1977 року народження на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.
Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд через Київський райсуд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача, наданою протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Калашнікова О. І.