Постанова

Іменем України

24 червня 2020 року

м. Київ

справа № 554/7018/16-ц

провадження № 61-20378св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк», яка підписана Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Славкіною Мариною Анатоліївною на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2017 року у складі судді Чуванової А. М., та постанову апеляційного суду Полтавської області від 14 лютого 2018 року у складі колегії суддів Прядкіної О. В., Абрамова П. С., Обідіної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 16 серпня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 137/07-К, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 45 000 доларів США, що в еквіваленті складало 227 250 грн за курсом НБУ на момент укладення договору. В забезпечення кредитного договору між ОСОБА_2 та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено договір поруки.

26 вересня 2011 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стягнуто солідарно заборгованість по кредитному договору в розмірі 19 436,63 доларів США. Однак, рішення суду на даний час не виконане. Станом на 15 серпня 2016 року заборгованість за кредитним договором становить 850 325,14 грн, що складається з: кредит - 18 413,38 доларів США, що еквівалентно 461 148,32 грн; відсотки - 14 836,22 доларів США, що еквівалентно 371 561,22 грн; комісія за РО - 4 977,14 грн; штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - 12 638,47 грн.

Уточнивши позовні вимоги у січні 2017 року, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» різницю невирішеної судом суми заборгованості в розмірі 389 176,83 грн та судовий збір 551,20 грн.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2017 року, залишеним без змінпостановою апеляційного суду Полтавської області від 14 лютого 2018 року, позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором № 137/ 07-К від 16 серпня 2007 року, що становить 196 642,65 грн та судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачі не виконали належним чином зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку. Тому, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів пені (за один рік). Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору. Оскільки, умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - кожного 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.

Короткий зміст вимог наведених у касаційній скарзі

У квітні 2018 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Октябрського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 14 лютого 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог на суму 192 534,18 грн та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2011 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 153 736,97 грн, відповідачами не виконано. Відповідно до пункту 7.3 кредитного договору, договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Відповідно до статті 599 ЦК України за відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Оскільки відповідачами заборгованість сплачена не була, що означає, фактичне користування ними кредитними коштами, ПАТ «ВіЕйБі Банк» продовжував нараховувати відсотки та в подальшому був змушений звернутися до суду за захистом свого права. Кредитний договір продовжує діяти до 13 серпня 2032 року (п. 1.3 договору). Пунктом 1.3 договору поруки, укладеним з ОСОБА_2 , закріплено, що порука буде діяти до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Оскільки зобов`язання за кредитним договором № 137/07-К не припинено, тому поручитель повинен виконати взяті на себе зобов`язання.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить про те, що судові рішення оскаржуються лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог, тому в іншій частині судом касаційної інстанції не переглядаються.

Аргументи учасників справи

Відзив на касаційну скаргу від інших учасників не подано.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.

У вересні 2018 року матеріали цивільної справи № 554/7018/16 надійшли до Верховного Суду та передані судді-доповідачу Дундар І. О.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Судами встановлено, що 16 серпня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 137/07-К, відповідно до якого Банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 45 000 дол США, що складає еквівалент 227 250 грн за курсом НБУ на момент укладення Договору, в порядку і на умовах, визначених цим договором. Кредит надавався для придбання у власність нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,6 кв. м. Кредитні кошти надавалися терміном до 13 серпня 2032 року.

В якості забезпечення виконання Позичальником своїх Боргових зобов`язань Банк в день укладення Кредитного договору уклав договір поруки № 137/07-К з ОСОБА_2 .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2011 року в справі про стягнення суми боргу за кредитним договором №137/07-К від 16 серпня 2007 року, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» стягнуто заборгованість в сумі 19 436,63 дол. США, що в перерахунок на національну одиницю України становить 153 735,97 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» зазначив, що станом на 15 серпня 2016 року заборгованість за кредитним договором становить 850325,14 грн, що складається з: кредит - 18413,38 доларів США; відсотки - 14836,22 доларів США, комісія за РО - 4977,14 грн; штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - 12638,47 грн. Різниця невирішеної судом суми заборгованості на день подання позову складає 389176,83 грн.

Отже, предметом даного судового розгляду була сума заборгованості, яка утворилась після рішення суду.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

04 грудня 2017 року представник ОСОБА_1 подав заяву про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» щодо стягнення заборгованості по відсотках, комісії та штрафу у зв`язку зі спливом трирічного строку позовної давності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зроблено висновок, «що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності не відповідає вимогам закону».

Враховуючи, що після рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні підстави для нарахування процентів та пені, в задоволенні позовних вимог в цій частині належало відмовити в зв`язку з необґрунтованістю.

Крім того, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення комісії за РО в частині суми, яка перебуває поза межами позовної давності.

За умовами кредитного договору №137/07-К від 16 серпня 2007 року (пункт 1.4.1) за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата в розмірі 68,18 грн, що становить 0,03 % процентів від суми кредиту.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зроблено висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору № PLRPGK від 28 травня 2008 року про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року».

Отже, в задоволенні позовних вимог про стягнення комісії за РО належало також відмовити за необґрунтованістю.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні частини позовних вимог, але дійшли помилкового висновку щодо мотивів такої відмови.

Оскільки Верховний Суд змінює рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині мотивів їх прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, 419 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк», яка підписана Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Славкіною Мариною Анатоліївною задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 04 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 14 лютого 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук