КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/9251/16 Головуючий у суді першої інстанції: Миколаєць І.Ю.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/733/2020 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

10 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Мостової Г.І., Слюсар Т.А.

при секретарі Климчук Т.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна про витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а :

05 липня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна з вимогою про витребування у ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачу, зазначивши правову підставу ст.ст. 387, 388 ЦПК України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.12.2003 за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусам Київського міського нотаріального округу Качельніковим С.В. за реєстровим номером № 8902, вона придбала спірну квартиру. Зазначала, що право власності на квартиру було зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності 18.12.2003 за реєстровим номером № 30528. Пояснювала, що у зв`язку з важкою хворобою матері була змушена на деякий час залишити територію України та переїхати в місто Пермь Російської Федерації для догляду за нею. Відповідно до рішення Управління Федерації міграційної служби Росії по Пермському краю № 9470 від 26.07.2007 позивачці дозволено тимчасове проживання на території Російської Федерації, який продовжено до 27.08.2019. У час відсутності за належною позивачці квартирою наглядав син та друзі, які сплачували комунальні послуги і послуги з охорони. 07.10.2014 дізналася від друзів, що 02.10.2014 нібито в неї було куплено квартиру відповідачем на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. за реєстровим номером 1197. Відзначала, що продавцем квартири вказано недійсного власника хоча із тим же прізвищем, ім`ям та по-батькові, а вона, як власник, не мала на меті продавати квартиру, в договорі купівлі-продажу не розписувалася та кошти за продаж квартири не отримувала, не зверталась про внесення квартири до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки на той час знаходилася на території Російської Федерації.

Позивач вважала, що стала жертвою шахрайських злочинних дій зі сторони організованої групи сторонніх осіб та дій нотаріуса, який зловживаючи своїми повноваженнями грубо порушив законодавство в частині встановлення (ідентифікації) осіб учасників цивільно-правової угоди, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. 02.10.2014 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і зареєстровано право власності на квартиру на третю особу ОСОБА_2 . Зазначала, що саме приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. було неправомірно і протиправно оформлено право власності, зареєстровано на третю особу ОСОБА_2 та внесено невірні відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків на недійсного власника квартири. Позивач зазначав, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. було посвідчено договір купівлі-продажу від 02.10.2014 на підставі підробленого договору купівлі-продажу квартири. Просила суд витребувати у відповідача на її користь належну їй квартиру АДРЕСА_1 та передати її їй .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року заяву ОСОБА_4 , який представляє інтереси ОСОБА_3 про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі №2/759/268/19, №759/9251/16-ц за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.08.2019 задоволено.

Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна про витребування майна з чужого незаконного володіння, доповнено реченням такого змісту: «Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 150,00 (тринадцяти тисяч сто п`ятдесят) гривень».

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2 звернулася до суду із апеляційною скаргою в якій просила рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вважала, що судом не повно були з`ясовані всі обставини справи , які мають значення для справи, не досліджено докази по справі, а також порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Вказувала, що позивач ніколи не повідомляла суду про те, що спірна квартира передавалась нею будь-яким повіреним особам, натомість судом у рішенні зазначено, що спірну квартиру було передано позивачем повіреним особам, на підтвердження чого 02.03.2004 позивачкою було надано довіреність ОСОБА_5 ( Т.2 а.с. 128) , що насправді не відповідає дійсності, оскільки 07.02.2019 суд відмовив у приєднанні довіреності від 02.03.2004 на підставі того, що вона не стосується предмету спору, а строк її закінчився у 2007 році. Водночас суд цього не зазначив у своєму рішенні. Звернула увагу, що оскаржуваний договір купівлі - продажу спірної квартири було укладено 02.10.2014 , тобто більше ніж через 7 років після припинення дії довіреності, а саме 02.03.2007. Отже, суд першої інстанції не мав право посилатись у своєму рішенні на доказ ( довіреність), яку не долучив до справи. Зазначені свідчення свідка ОСОБА_5 у рішенні суду не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються звукозаписом судового засідання. Відзначила, що оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру знаходились у позивачки весь час з 2009 року та будь-яким стороннім особам ніколи не передавались. Ключі від спірної квартири мали позивачка , син та ОСОБА_5 , який недалеко проживав та доглядав за квартирою. Окрім того, позивачка ніколи не передавала свою квартиру у користування, найм, оренду, у тому числі, і ні третій особі, ОСОБА_2 , ні ОСОБА_5 , ні ОСОБА_7 . Єдиний та дійсний оригінал договору купівлі - продажу від 17 грудня 2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Качельніковим С.В. за реєстровим № 8902 і досі знаходиться у позивачки. Право власності на дану квартиру позивачка зареєструвала у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності 18.12.2003 за реєстровим № 30528 у відповідності до порядку, встановленого законом. Звернула увагу суду на те, що позивачка ніколи не мала на меті відчужувати спірну квартиру і не могла укласти договір купівлі- продажу від 02.10.2014, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. за реєстровим № 1197, оскільки знаходилась на території Російської Федерації, що підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 02.07.2016 ( Т.1 а.с.164). Зазначала, що з моменту придбання спірної квартири (17.12.2003) позивачка добросовісно володіла, користувалась та розпоряджалась нею, здійснюючи відповідні платежі, переведення квартири у нежитловий фонд, знаходження квартири на системі охорони ( Т.1 а.с.81-95), про що свідчать усі необхідні документи ( Т.1, а.с.55-57, а.с.81-106). Договір купівлі - продажу спірної квартири від 02.10.2014 було укладено по підробленому договору купівлі-продажу квартири від 17 грудня 2003 року про що свідчить висновок судово-почеркознавчої експертизи КНДІСЕ від 09.12.2016 ( Т.1 а.с.165-194). Позивачка незаконно була позбавлена права власності на спірну квартиру та у наслідок неправомірних, шахрайських дій третіх осіб, про що свідчить також наявне досудове розслідування кримінального правопорушення за ч.1. ст.190 КК України ( Т.1 а.с.243). Звернула увагу суду на те, що позивачка ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) не вносила належну їй на праві власності спірну квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , який діє з 2013 року , оскільки дана квартира була нею придбана у 2003 році та відповідно і зареєстрована, натомість приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. 01.10.2014 було неправомірно оформлено право власності на спірну квартиру за третьою особою ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_3 ) . Посилаючись на судову практику Верховного Суду підсумувала, що спірна квартира вибула з володіння позивачки поза її волі, оскільки остання мала на меті користуватися нею, закінчити облаштування стоматологічного кабінету та продовжувати сплачувати комунальні платежі.

В процесі розгляду справи колегією суддів встановлено, що позивачем ОСОБА_2 05 липня 2016 року по даній справі був пред`явлений позов до відповідача ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна про витребування у ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України.

Тоді як, іще до пред`явлення вищезазначеного позову, позивач ОСОБА_2 у вересні 2015 року пред`явила позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т. В., в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02 жовтня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Солонець Т.М., за реєстровим № 1197; - застосувати наслідки недійсності правочину, зобов`язавши ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 належну їй квартиру АДРЕСА_1 ; визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ; усунути ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні права користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири; вселити ОСОБА_2 у належну їй квартиру АДРЕСА_1 . Правовою підставою для задоволення позовних вимог у даній справі позивачка вказувала порушення її права власності на спірну квартиру та просила відновити її порушене право, посилаючись, зокрема на статті 203, 215, 321, 387, 388, 391 ЦК України.

Зазначена цивільна справа після розгляду Верховним Судом касаційної скарги адвоката Горбового В.А. - представника ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції і по теперішній час перебуває на розгляді апеляційної інстанції.

Враховуючи викладені обставини, наявності на розгляді апеляційного суду 2-х тотожних справ, вислухавши думку представників позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , які заперечували проти залишення без розгляду позовної заяви їх довірительки ОСОБА_2 , як передчасної, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до ч.1 ст. 257 ЦПК України позовна заява підлягає залишенню без розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, на момент ухвалення оскаржуваного рішення у провадженні Київського апеляційного суду перебуває 2-і справи зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо наявності інших фактичних даних, які мають значення для справи, та докази на їх підтвердження.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції не встановлював обставини щодо наявності у провадженні іншого суду тотожної справи та ухвалення іншим судом рішення у такій же справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через порушення норм процесуального права з постановленням ухвали про залишення позову ОСОБА_2 без розгляду та частковим задоволенням апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 268, 257, 377, 383 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна про витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: