КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1667/17
Провадження № 2/488/82/20 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

15.06.2020 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

в складі : судді Лазаревої Г.М.,

при секретарі Криницької Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на оплату спожитої електричної енергії.

Позивачка зазначала, що вона та відповідач є співвласниками по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 . Зазначала, що вона сплачує комунальні послуги за електопостачання квартири самостійно. Відповідач їй коштів не дає. З період з квітня 2012 року по травень 2017 року вона за власні кошти сплатила 5235,25 грн. у рахунок вартості цієї послуги. Проте відповідач як співвласник зазначеної квартири відмовляється відшкодувати їй половину цих витрат.

Посилаючись на наведене, позивачка просила стягнути на її користь із відповідача 2617,62 грн. понесених нею витрат на оплату електричної енергії в указаному житловому приміщенні.

У січні 2018 року позивачка збільшила розмір позовних вимог, додавши до раніше заявленої суми витрати на оплату електричної енергії період з квітня по грудень 2017 року, і всього просила стягнути 4240,78грн.

Відповідач у запереченні на позовну заяву позов не визнав, посилаючись на те, що він в квартирі не проживає з 2012 року та додав до заперечень акти, пояснення позивачки, документи, складені державним виконавцем у виконавчому провадженні про стягнення аліментів з відповідача на корить позивачки.

В судовому засіданні позивачка просила ухвалити рішення на її користь.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є співвласниками по Ѕ частині кожен квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29.11.2012 року.

Сторони є колишнім подружжям, шлюб між яким розірвано рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2012 року. Сторони мають дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки Комунального житлово-експлуатаційного підприємства №1207 від 04 квітня 2016 року в указаній квартирі позивачка та відповідач зареєстровані відповідно з 24 грудня 2002 року та з 03 січня 2003 року, а неповнолітня ОСОБА_5 - з 15 січня 2007 року.

Згідно листа АТ «Миколаївобленерго» від 10.04.2019 року № 01/22-2319 25.01.2013 року Товариством був укладений договір про користування електричною енергією по АДРЕСА_2 за № 0958023 з ОСОБА_2 , а 13.09.2018 року договір про користування електричною енергією був укладений за вказаною адресою з ОСОБА_3 . Тобто даний лист свідчить про те, що в квартирі встановлений загальний лічильник.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_3 надала квитанції про сплату нею 4240.78 грн. у рахунок вартості спожитої у вказаній квартирі електричної енергії за період з травня 2014 року по грудень 2017 року. У наданих квитанціях за травень 2014 року березень 2017 року платником зазначено ОСОБА_2 , а у квитанціях за квітень 2017 року по грудень 2017 року ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 на підтвердження заперечень надав акти від 29.07.2013 року, 04.08.2017 року, які свідчать про те , що відповідач не проживає в спірній квартирі з 2012 року; скаргу позивачки на ім`я начальника Заводського ВДВС м. Миколаєва від 10.01.2017 року, в якій вона зазначає, що ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі останні 5 років, своє майно він вивіз на адресу АДРЕСА_3 , де проживає з іншою жінкою та спільною дитиною; акт державного виконавця Корабельного відділу ДВС м. Миколаєва від 09.04.2015 року про непроживання відповідача та відсутності його майна у спірній квартирі; аналогічні відомості викладені в акті державного виконавці Корабельного відділу ДВС від січня 2017 року

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1875-ІV), залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Хоч у частині першій статті 19 Закону № 1875-ІV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІVобов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до ст. 179 ЖК Української РСР, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обовязковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 7 Правил користування приміщенням житлових будинків (в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 року №5 також змінено назву Правил на «Правила користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків») власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У п. 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків передбачено, що мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі), мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнаннями. Пунктом 10 Правил також встановлено, що у разі, коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється, зокрема, за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря).

Оскільки судом встановлено, що в квартирі встановлено загальний лічильник, то позивачка повинна надати докази потужності побутового електричного обладнання відповідача як співвласника квартира.

Виходячи з принципу диспозитивності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Позивачка не надала доказів як того, що відповідач проживає у квартирі, яка належить сторонам на праві спільної часткової власності, не спростувала його заперечень та наданих до заперечень доказів щодо непроживання відповідача в квартирі та отримання послуг з електропостачання, так і доказів того, що в квартирі мається побутове електричне обладнання відповідача, яким він користується.

За наведених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки вимоги позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не ґрунтуються на вимогах закону.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 141, 265, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 .

Суддя Г.М. Лазарева