Суддя Ізмайлов І. К.
Справа № 644/4290/19
Провадження № 2/644/549/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ізмайлова І.К.

секретаря Зінченко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 644/4290/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення майна, -

за участю представників:

позивача ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову вказав, що 08 липня 2016 року передав ОСОБА_2 9000,00 доларів США для придбання автомобіля, який ОСОБА_2 зобов`язався передати йому 31 липня 2016 року, про що ОСОБА_2 в той же день власноруч склав розписку відповідного змісту.

В зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання, ним 16 травня 2019 року ОСОБА_2 направлено листа, в якому він повідомив про невиконання зобов`язань, підтверджених розпискою, відмовився від укладеного договору та просив повернути передані грошові кошти в сумі 9000,00 доларів США.

На день подачі позову автомобіль йому ОСОБА_2 переданий не був, як і не були повернені 9000,00 доларів США.

Вважав, що у зв`язку з невиконанням зобов`язання він реалізував своє право та відмовився від зобов`язання, в свою чергу відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, оскільки не приступив до його виконання у строк, встановлений договором і тому зобов`язаний повернути йому це майно.

На підставі викладеного і просив стягнути з ОСОБА_2 9000,00 доларів США та судові витрати.

Представник позивача у суді позов підтримала та зазначила, що вважає, що 08.07.2016 р. укладено договір доручення, який підтверджено розпискою і у зв`язку з його невиконанням просила стягнути з відповідача отримані ним кошти, які він на цей час безпідставно утримує.

ОСОБА_2 позов не визнав, проти його задоволення заперечував, у відзиві на позов зазначив, що на пригінці серпня 2013 року до нього звернувся ОСОБА_4 з проханням надати йому матеріальну допомогу з ціллю оформлення та отримання спадщини за кордоном і пообіцяв добре віддячити за допомогу.

Про ці обставини він повідомив знайомому на ім`я ОСОБА_5 і той через декілька днів влаштував зустріч з ОСОБА_1 в ході якої з`ясовувались питання довіри до ОСОБА_4 , якому на той час він вже передав частину грошей. ОСОБА_6 погодився залучити до справи 1500,00 доларів США. В свою чергу він поручився перед ОСОБА_7 за виконання зобов`язань Грущенком

04 вересня 2013 року він та ОСОБА_5 поїхали до « ОСОБА_8 » де ОСОБА_5 переказав на ім`я дружини ОСОБА_9 кошти. В подальшому ОСОБА_5 здійснював ще один переказ 19 листопада 2013 року.

За спливом певного часу та ухилянням ОСОБА_10 від повернення грошей він дізнався, що спадщини не існує, а сам ОСОБА_11 .

Про ці обставини він повідомив ОСОБА_12 та ОСОБА_5 та запевнив їх у поверненні грошей. Він продовжив намагання по поверненню коштів, однак в ОСОБА_13 і з того часу зобов`язання по поверненню коштів повністю лягли на нього.

Після смерті ОСОБА_10 він продовжив спілкування з ОСОБА_7 , який постійно нагадував, у брутальній формі, про необхідність повернення грошей.

Навесні 2016 року ОСОБА_14 , посадили його в автомобіль та поїхали до нотаріуса на вул. Чернишевського у м. Харкові, В автомобілі вони його повідомили про складання розписки, що він брав у них кошти на придбання автомобілів.

Нотаріус продиктував текст розписки, він склав її, після чого нотаріус набрав текст розписки, роздрукував та він її підписав.

Згодом ОСОБА_6 та ОСОБА_5 запропонували переписати розписку, і він це зробив переписавши текст розписки з нотаріально оформленої.

Оскільки від ОСОБА_15 грошей не отримував то і вважав, що позов задоволенню не підлягає.

При судовому розгляді підтвердив обставині викладені у відозві та зазначив, що після складання розписки звертався до поліції, однак у нього не прийняли та не зареєстрували заяву, до прокуратури не скаржився. Визнає свою відповідальність у тім, що ручався за ОСОБА_10 і у позасудовому порядку погодився повернути ОСОБА_12 за вкладені ним 1500,00 доларів США, з урахуванням процентів 5000,00 євро, однак у зв`язку з пандемією не отримав своєчасно кошти і не розрахувався.

12 липня 2019 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків:

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 08 липня 2016 року ОСОБА_2 складено розписку про отримання від ОСОБА_1 9000,00 доларів США на придбання автомобіля Тойота Камрі 2005-2006 р., чорного кольору, двигун 2,4 л. Також ОСОБА_2 зобов`язався надати за отримані ним кошти автомобіль у зазначений строк до 31 липня 2016 р. (а.с. 5)

18 квітня 2019 року ОСОБА_16 шляхом поштового відправлення повідомив ОСОБА_2 про розірвання договору про придбання автомобілю у зв`язку з його невиконанням та запропонував повернути отримані ним 08.07.2016 року 9000,00 доларів США. (а.с. 6)

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Представник позивача при судовому розгляді наполягав, що надана суду фотокопія розписки складена на підтвердження договору доручення на придбання відповідачем автомобіля для позивача за надані позивачем кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Укладення сторонами договору доручення не суперечить вимогам Книги п`ятої Зобов`язальне право Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-ІV (в редакції, що діяла на момент виникнення відповідних правовідносин). Виходячи з тексту розписки сторонами досягнуто домовленості щодо істотних умов цього договору, зокрема марки автомобілю, року випуску, об`єму двигуна, кольору та строків придбання, однак простий письмовий договір не врегульовує питання придбання автомобіля, який підлягає обов`язковій державній реєстрації відповідачем від імені довірителя.

Отже складена 08 липня 2016 року ОСОБА_2 розписка може лише свідчити про отримання ним грошей.

В той же час доводи відповідача про відсутність між сторонами договору доручення та безгрошовість розписки не можуть бути прийняті судом до уваги в зв`язку з наступним.

Так судом визначено правову природу правочину як договір позики, оскільки як договір доручення на придбання автомобіля він не може бути виконаний у зв`язку з вищенаведеними порядком державної реєстрації власника автомобіля.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідачем на підтвердження своїх заперечень суду надано копії квитанцій на грошові перекази ОСОБА_17 на ім`я ОСОБА_18 10000,00 грн. та 40000,00 грн. 19.11.2013 р. та 04.09.2013 р. відповідно, однак зазначені особи не є сторонами у справі та природа зазначених грошових переказів належними доказами не підтверджено. Крім того сам відповідач зазначив, що з заявами до правоохоронних органів з приводу насильства не звертався.

Судом надано позивачу реальну процесуальну можливість надати всі необхідні докази на підтвердження заявленого позову. Так при судовому розгляді представник позивача зазначив, що надана ним фотокопія розписки посвідчена позивачем, вона як представник бачила у позивача оригінал, сам відповідач не звертався з клопотанням про витребування, як доказу оригіналу розписки, а тому на її думку можливо ухвалювати рішення і без надання суду оригіналу.

Суд не погоджується зі вказаними вимогами представника позивача.

Так відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, зокрема якщо ці обставини визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звернутися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В порядку ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Таким чином наявність боргової розписки у позивача підтверджує факт не виконання відповідачем своїх боргових зобов`язань.

Правовий аналіз ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ.

Отже, враховуючи наведені положення цивільного закону, до виконання боржником свого обов`язку оригінал боргового документу повинен знаходиться у кредитора. Тому, заявляючи позов про стягнення боргу, кредитор на підтвердження заявлених вимог за загальним правилом доказування повинен подати суду борговий документ, на підставі якого він просить суд провести стягнення.

Пред`являючи позов до суду позивач надав до суду фотокопію розписки.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, пояснюючи інші обставини складання розписки.

Отже у разі прийняття судом фотокопії розписки, як належного доказу сприятиме у здійсненні однієї із сторін своїх прав, що в свою чергу призведе до легітимізації зловживанням стороною правом на подання доказів, що є неприпустимим, оскільки за своїм змістом є порушенням передбаченого у ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" права на справедливий судовий розгляд в контексті такого його елемента, як правова визначеність, а також - до порушення конституційної засади судочинства: рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, ст. 129 Конституції України.

Таким чином суд доходить висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 за його недоведеністю, що не позбавляє позивача права при наданні необхідних доказів звернутися до суду.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 229, 247 263-265, 268, 273 ЦПК України,-

в и р і ш и в :

ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про повернення майна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвали суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 07.07.2020 р.

ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя: І.К. Ізмайлов