Номер провадження: 22-ц/813/6083/20
Номер справи місцевого суду: 509/968/20
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря: Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справиапеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 березня 2020 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позову,

встановив:

02 березня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову в порядку ст.152 ЦПК України - до пред`явлення позову, шляхом накладення арешту на рухоме майно, а саме:

- автомобіль «IVECO», 2017 року випуску, державний знак НОМЕР_1 , шляхом заборони його відчуження іншим особам, вивезення за кордон України до вирішення питання про право власності на автомобіль у судовому порядку; автомобіль передати на відповідальне зберігання ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви заявник посилався на те, що 17.02.2020 року прийшов до автосалону «Престиж», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 Овідіопольський АДРЕСА_2 Лиманка АДРЕСА_3 , так як часто клієнти з цього автосалону зверталися до нього, оскільки останній займається фарбуванням і евакуацією автомобілів.

В автосалоні знаходилася жінка та чоловік, які пропонували придбати автомобіль-евакуатор «IVECO», 2017 року випуску, на польських номерах SB 3636 T, за 20 000 євро. Оскільки ОСОБА_2 шукав автомобіль-евакуатор, то він зацікавився цим питанням.

Жінка виявилася громадянкою Республіки Польщі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При ній були усі необхідні документи: паспорт, права, технічний паспорт на автомобіль. ОСОБА_3 заявила, що вона є президентом фірми BIALSKA-BIALA, що ліквідується, у зв`язку з чим, підприємство продає своє майно.

ОСОБА_4 автомобіль сподобався і він почав торгуватися, оскільки у нього не було таких коштів. В результаті чого сторони домовилися про продаж автомобіля за 18 000 євро.

Була складена купча, згідно якої ОСОБА_4 передав 18 000 євро, а ОСОБА_3 написала розписку на отримання коштів, передала автомобіль, технічний паспорт на автомобіль та ключ. ОСОБА_2 автомобіль залишив у свого знайомого.

26.02.2020 року до його знайомого прибув наряд поліції, який вилучив автомобіль, і поставив його в Овідіопольському ВП ГУНП в Одеській області, де даний транспортний засіб знаходився до часу звернення ОСОБА_2 із даною заявою до суду.

В подальшому, ОСОБА_2 в поліції повідомили, що їх викликали громадяни Республіки Польщі, які заявили, що даний автомобіль знаходиться у розшуку, у зв`язку з угоном, також ознайомили з довідкою, згідно якої автомобіль «IVECO», 2017 року випуску, державний знак НОМЕР_1 , 09.02.2020 року був оголошений у розшук.

Посилаючись на те, що згідно даних цієї довідки автомобіль 11.02.2020 року виїхав за кордон Польщі, заявник ОСОБА_2 вважає, що довідка не відповідає дійсності, так як у випадку знаходження автомобіля у розшуку з 09.02.2020 року, даний транспортний засіб не випустили б з території Польщі.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 в`їхала на територію Польщі, а тому ОСОБА_2 зазначив, що у випадку знаходження автомобіля та ОСОБА_3 в розшуку, то ні автомобіль, ні ОСОБА_3 не змогли б виїхати з Польщі, а після - остання не змогла б повернутися.

Через заперечення громадян Польщі проти права власності ОСОБА_2 на автомобіль, ОСОБА_5 зазначив, що фактично і документально він є власником вказаного автомобіля, а тому збирається звернутися до суду з позовом про визнання за ним права власності на автомобіль марки «IVECO», 2017 року випуску, державний знак НОМЕР_1 .

В свою чергу, працівники Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області збираються передати автомобіль громадянам Польщі, які не надали документів на право їх власності на автомобіль.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_5 зазначив, що до вирішення питання про право власності на автомобіль, його збираються забрати у нього та позбавити фактичного власника ОСОБА_2 права власності на цей автомобіль, що у подальшому призведе до неможливості виконання рішення суду, у випадку задоволення його позову.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 березня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позову задоволено.

Накладено арешт на автомобіль марки «IVECO», 2017 року випуску, державний знак НОМЕР_1 , який належить згідно наданих позивачем документів ОСОБА_2 , шляхом заборони його відчуження іншим особам, вивезення за кордон України до вирішення питання про право власності на автомобіль у судовому порядку; автомобіль передати на відповідальне зберігання ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 ставить питання про скасування ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 березня 2020 року про забезпечення позову та постановлення нової, якою відмовити в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

13 квітня 2020 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити без змін ухвалу суду першої інстанції ( а.с. 62-65).

У відзиві ОСОБА_5 також зазначив, що ним у встановлені діючим законодавством строки було подано до Овідіопольського районного суду Одеської області позов про визнання права власності на агрегати та вузли автомобілю, який прийнято до розгляду судом та 16.03.2020 року відкрито провадження у справі (а.с.66-69).

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, без проведення судового засідання, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, яке призначено до розгляду на 02.07.2020 року, на 15 од 30 хв., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с. 67-69).

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п. 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, за наступними змінами (а.с. 71), апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників і без проведення судового засідання, на підставі наявних у справі доказів.

При цьому, представник апелянта ОСОБА_1 адвокат Савенков О.С. подав суду заяву про розгляд справи в суді апеляційної інстанції без участі апелянта (а.с.70).

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 02.07.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 звернувся до суду з завою про забезпечення позову до його пред`явлення, в якій зазначив, що невжиття заходів даного виду забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення у разі передачі автомобілю відповідачу.

Так, суд виходив із того, що за змістом ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, єдиною підставою для забезпечення позову є заява учасника справи. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому суд вказав, що згідно з п.п. 1, 4 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Суд вирішуючи питання про забезпечення позову, керувався тим, що при передачі автомобіля марки «IVECO», 2017 року випуску, державний знак НОМЕР_1 , документи про право власності на який знаходяться у ОСОБА_2 , громадянам Польщі, які мають намір вивезти автомобіль за межі України, що унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

При цьому, суд виходив із того, що заявлений позивачем вид заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, заборона відчуження майна передбачені нормами чинного законодавства та є доцільним в рамках даної справи та співмірними із заявленими вимогами. Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованою, так як невжиття даного виду забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення у разі передачі автомобіля відповідачу.

Однак, судом першої інстанції не враховано, що транспортний засіб не належить та ніколи не належав ні заявнику ОСОБА_2 , ні особі, у якій останній придбав автомобіль ОСОБА_3 Anna, у зв`язку з чим і виник даний цивільний спір.

Із апеляційної скарги слідує, що зазначений транспортний засіб було викрадено ОСОБА_7 Wioletta Anna з території республіки Польща, шляхом оформлення договору оренди від 07.02.2020 року (а.с. 37-41). Власником транспортного засобу є банк ING LEASE (POLSKA), у якого 24.04.2017 року апелянт ОСОБА_8 придбав зазначений автомобіль у лізинг (а.с. 42-45).Крім того, апелянт вказав, що транспортний засіб - автомобіль-евакуатор «IVECO», 2017 року випуску, державний знак НОМЕР_1 перебуває у міжнародному розшуку (а.с. 52-53).

Крім того, апелянт вказав, що суд в оскаржуваній ухвалі зазначив та встановив, що ОСОБА_3 є президентом фірми BIALSKA-BIALA, що ліквідується. При цьому, суд не звернув уваги, що BIALSKA-BIALA не фірма, а назва міста у Республіці Польща.

Колегія суддів вважає, що є безпідставними, необґрунтованими та передчасними висновки суду про те, що ОСОБА_5 є власником транспортного засобу, так як зазначений автомобіль не зареєстровано на території України, а відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником є банк ING LEASE (POLSKA).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На думку колегії суддів до вирішення спору по суті позовних вимог, достатньо накладення арешту на автомобіль марки «IVECO», 2017 року випуску, державний знак НОМЕР_1 , без вказання, що він належить ОСОБА_2 , а також без вказання про заборону його відчуження іншим особам та вивезення його за кордон України. Також безпідставним є висновок суду про необхідність передачі вказаного автомобіля на відповідальне зберігання ОСОБА_2 , оскільки зазначені обставини можуть призвести до його незаконної експлуатації, що в свою чергу може призвести до зменшення його вартості, пошкодження, або знищення, що є недопустимим.

У зв`язку з цим, та враховуючи, що на даний момент між сторонами існує спір з приводу права власності на автомобіль «IVECO», 2017 року випуску, державний знак НОМЕР_1 , апеляційний суд вважає за необхідне змінити оскаржувану ухвалу, та виключити з абзацу другого резолютивної її частини текст наступного змісту: «…який належить згідно наданих позивачем документів ОСОБА_2 , шляхом заборони його відчуження іншим особам, вивезення за кордон України до вирішення питання про право власності на автомобіль в судовому порядку; автомобіль передати на відповідальне зберігання ОСОБА_2 ».

У зв`язку з цим, перше речення резолютивної частини оскаржуваної ухвали після слова: «… задовольнити» доповнити словом: «…частково».

В іншій частині оскаржувану ухвалу, а саме в частині накладення арешту на автомобіль марки «IVECO», 2017 року випуску, державний знак НОМЕР_1 , слід залишити без змін.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її частково спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 березня 2020 року про забезпечення позову змінити.

Прийняти постанову, якою перше речення резолютивної частини оскаржуваної ухвали після слова: «… задовольнити» доповнити словом: «…частково».

Виключити із абзацу другого резолютивної частини ухвали текст наступного змісту «…який належить згідно наданих позивачем документів ОСОБА_2 , шляхом заборони його відчуження іншим особам, вивезення за кордон України до вирішення питання про право власності на автомобіль в судовому порядку; автомобіль передати на відповідальне зберігання ОСОБА_2 ».

В іншій частині ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра