Справа № 399/726/18
Провадження № 2/399/77/20
РІШЕННЯ

Іменем України

11 червня 2020 року селище Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Лях М.М., за участю секретаря судових засідань Гриценко Т.М., позивача ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , представника відповідачів ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Онуфріївка в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та стягнення моральної шкоди,

встановив:

З позовом до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області звернувсь ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому, після уточнення позовних вимог, просив визнати дії відповідачів протиправними та зобов`язати їх усунути перешкоди в користуванні каналізаційною системою шляхом розблокування витоку з каналізаційної труби. Крім того, просив стягнути з відповідачів завдану їх неправомірними діями моральну шкоду в сумі 150000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 2003 року він є власником квартири АДРЕСА_1 . На момент придбання квартира була обладнана системою каналізації, до якої також були приєднані інші квартири в під`їзді, тому вважає, що каналізація є спільною сумісною власністю і не може бути поділеною чи виділеною. Договору про визначення способу користування каналізаційною системою між користувачами укладено не було.

На початку червня 2018 року в квартирі позивача з`явився неприємний запах каналізації, а 18.06.2018 року під час прочищення каналізаційної труби, ним було виявлено, що вихід труби до вигрібної ями забитий дерев`яним корком. Звернувшись до інших користувачів каналізації - Сокуренків, позивач з`ясував, що це вони забили вихід його стічної труби і не розблокують поки він не зробить капітальний ремонт вигрібних ям, не дивлячись на те, що каналізація є загальною і приєднана до п`яти квартир у під`їзді. З цього приводу ОСОБА_1 змушений був звертатися до Онуфріївської селищної ради та до Онуфріївського відділення поліції. Неправомірними діями відповідачів у його приміщенні склалася антисанітарна ситуація, яка вплинула на його здоров`я та спричинила незручності в роботі, оскільки через неприємний запах позивач, який є приватним нотаріусом, не міг працювати та приймати громадян у робочому кабінеті, що розташований у вказаній квартирі.

До теперішнього часу він не може користуватися каналізацією. Позивачу та його дітям, які проживали разом з ним, довелося тимчасово переїхати проживати до іншого населеного пункту, змінити зручний спосіб життя та роботи, що потягло за собою додаткові витрати на проїзд. Крім того, внаслідок тривалого дихання каналізаційними парами погіршився стан здоров`я позивача, він змушений був пройти курс лікування. Позивач є особою з інвалідністю, має статус інваліда війни ІІІ групи і змушений був терпіти незручності, змінювати місце проживання. Ця ситуація порушила режим його роботи як приватного нотаріуса. Розмір моральної шкоди він визначив і сумі 150000 грн. виходячи з середньомісячного розміру своєї пенсії, оскільки протягом півтора роки він не має можливості користуватися каналізацією.

Ухвалою від 11.11.2019 року відкрито провадження в даній цивільній справі.

03.12.2019 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву в якому вона позов не визнала та просила в задоволенні відмовити. Також у відзиві зазначила, що каналізаційний вигріб будував її батько, вважає, що в розумінні ст. 1218 ЦК України вона прийняла спадщину після його смерті і на даний час як власник має право недопущення до користування ним сторонніх осіб. Правомірність її дій перевірялась правоохоронними органами і 13.08.2019 року винесена постанова про закриття кримінального провадження, оскільки нею, як власником не вчинено жодного кримінального правопорушення, тому просила в позові відмовити за безпідставністю та недоведеністю.

17.12.2019 року надійшов відзив відповідача ОСОБА_3 , у якому він стверджує, що каналізаційний вигріб є власністю його матері ОСОБА_2 . У позивача відсутні докази що підтверджують його право власності на спірне майно. Крім того, вважає, що відсутні підстави для притягнення його в якості відповідача по справі, оскільки він не є власником квартири. Просив відмовити в задоволенні позову.

11.02.2020 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на уточнену позовну заяву стосовно стягнення моральної шкоди, в якому зазначено, що відповідач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій відповідачів так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями заподіювача та спричиненою шкодою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі та надав пояснення поданого до суду позову.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник адвокат Цвик М.В. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзивах.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона проживала в будинку АДРЕСА_2 з 1985 року по 2005 рік. Потім до 2017 року постійно приходила за цією адресою, так як там залишилась проживати її свекруха. В 1992 році ОСОБА_6 купив квартиру в цьому будинку і на той момент двір не був обладнаний каналізацією та водопостачанням. У дворі в загальному користуванні були: колодязь, вигрібна яма та вбиральня. ОСОБА_6 прибрав територію, побудував на тому місці гараж, взяв дозвіл на каналізаційний стік від своєї квартири. Каналізацію в цьому будинку проводив Сокуренко для себе. Покійна ОСОБА_7 перешкоджала йому, скаржилась скрізь, підбурювала сусідів проти нього. Пізніше воду вже тягли на три квартири, тому допомагали сім`ї ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яким ОСОБА_6 по-сусідськи дозволив користуватися його вигрібом, за умови, що вони вириють собі окремі колодязі з каналізації, оскільки вигрібна яма була мала, та разом будуть обслуговувати вигрібну яму і чистити. Так і було без суперечок багато років, допоки в цьому будинку не купив квартиру позивач ОСОБА_1 . Він був попереджений про умови обслуговування каналізаційної ями, але сам там не жив, а тривалий час здавав квартиру в оренду. Каналізація стала часто переповнюватись, але ОСОБА_1 на зауваження не реагував, відмовлявся втручатися, пояснюючи, що він там не живе і всі питання нехай ставлять до квартирантів. Внаслідок того, що каналізація своєчасно не відкачується, гараж ОСОБА_2 , який знаходиться поруч, руйнується: просів фундамент, по стінах пошли тріщини.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що все було нормально, доки до будинку не вселився ОСОБА_1 , який відмовився відкачувати вигрібну яму. Крім того, їй під паркан він виливає свої нечистоти.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що каналізацію першим почав будувати ОСОБА_6 . Пізніше, через кілька років, приєдналися сім`ї ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , вони допомагали робити водопровід. Його з дружиною просили дозволити на їх землі вирити колодязі. Чи була якась домовленість між сусідами про порядок користування каналізацією йому не відомо.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що не пам`ятає в якому це відбувалося році, але вранці, коли він йшов на роботу, та ввечері, коли повертався, він бачив, як ОСОБА_6 копав траншею, проводив сам каналізацію, воду. Більше нікого не пам`ятає, крім нього. Ким використовувалась каналізація йому не відомо.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що квартиру ОСОБА_1 продав він. Будівництво каналізації ініціював ОСОБА_6 . І вигрібну яму, і колодязі робили разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , кожен зі своєї квартири виводив трубу. Він особисто люк з м. Севастополя привозив від брата. На водопровід особисто купляв трубу в м. Харкові. І на каналізацію, і на водопровід складалися хто чим може - грошима, матеріалами. Доки він жив в будинку, то ні разу не відкачував каналізацію, тому що вона ще не була наповнена, рівень нечистот не доходив до труби.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що каналізацію будував і обслуговував ОСОБА_6 , вона часто забивалася, тому його діти просили шланги для прочистки, а ОСОБА_1 жодного разу не допомагав в цьому. Два колодязя робив ОСОБА_9 , але це було пізніше.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що приблизно у 1992 році задумали провести каналізацію в будинку на три квартири: ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_17 Каналізаційну яму побудували батько та син ОСОБА_14 самі, трубу провели до себе в квартиру. Потім робили всі разом. Всі роботи закінчили протягом року. Чоловік ОСОБА_9 поставив три кільця, в які зайва вода стікає. Чередниченко привіз труби з Харкова. Частина матеріалу для будівництва у них була. Відповідач ОСОБА_18 вела облік витрат, і ні в кого не виникало ніяких претензій один до одного. За спільні гроші наймали робочих коли була в цьому потреба. Перші два роки взагалі каналізацію не відкачували, оскільки не було в цьому потреби. Її сім`я біля 8 років користувалася каналізацією, поки жили в цій квартирі, по черзі її викачували. Останні 15 років за даною адресою не проживає. Між тими, хто робив каналізацію була усна домовленість про порядок користування, між трьома квартирами.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що за даною адресою проживає з 1998 року. Коли вона почала там проживати каналізація вже була, а воду як раз проводили разом сім`ї Дмитренків, Сокуренків та ОСОБА_8 . За чиї кошти вони це робили свідок не знає. Їй відомо, що батько ОСОБА_18 будував гараж та каналізацію. Труби для води проводили через її земельну ділянку, тому що питали дозвіл на проведення. Бачила, що каналізацію завжди прочищали діти ОСОБА_2 , тому вважала, що це їх особиста каналізація. При зустрічі ОСОБА_2 скаржилась їй на те, що ОСОБА_1 відмовляється відкачувати колодязь, казала, що їй залишається лише перекрити йому злив.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що ОСОБА_1 звертався до нього кілька разів з приводу відкачки каналізації. Це було раніше, в останні два роки не звертався. Працівники скаржились, що за цією адресою машину замовляли, а на місці починали з`ясовували хто повинен розраховуватись, тому їхати туди не хотіли. Всього, за цією адресою машина виїжджала разів п`ять..

Заслухавши сторін, представника відповідачів, свідків, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 18.11.2003 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 /а.с. 6/.

Згідно довідки ДКП «Комунальник» від 02.12.2019 року та № 184 від 23.12.2019 року будинок АДРЕСА_3 на балансі ДКП «Комунальник» не знаходиться, інформація про каналізаційну систему водовідведення будинку відсутня, проектно-технічна документація щодо проведення каналізаційної системи до вигрібної ями по квартирі АДРЕСА_1 відсутня. До централізованої система водопостачання квартира АДРЕСА_4 підключена, водяним лічильником не оснащена. Нарахування за водопостачання здійснюється з розрахунку на одну особу в розмірі 3,6 м. куб /а.с. 97, 98/.

Згідно архівної довідки № 46/01-47 від 11.03.2020 року в документах архівного фонду Онуфріївської селищної ради, в протоколах засідань виконкому Онуфріївської селищної ради народних депутатів Онуфріївського району Кіровоградської області за 1996-1997 роки відомостей про надання земельної ділянки під будівництво каналізаційного вигрібу мешканцям будинку АДРЕСА_3 , зокрема: ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 немає.

Актом від 20.06.2018 року робочої групи в складі: заступника селищного голови з питань діяльності виконавчого комітету Гамери В.З., спеціаліста-землевпорядника селищної ради Лук`яненко Н.І., в.о. директора КП «Благоустрій Онуфріївки» ОСОБА_21 , депутата селищної ради ОСОБА_22 О. ОСОБА_23 , начальника Онуфріївського районного управління ГУ ДПСС в Кіровоградській області Бухикала В.М., в присутності жителів будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджено факт утворення антисанітарної ситуації в під`їзді будинку АДРЕСА_3 в результаті витоку стічних каналізаційних вод /а.с. 8/.

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 29.11.2012 року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_5 /а.с. 28/.

З будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_6 вбачається, що відділом архітектури Онуфріївської районної державної адміністрації надано дозвіл ОСОБА_6 на будівництво каналізаційного вигрібу за адресою: АДРЕСА_6 /а.с. 32/.

Постановою слідчого СВ Онуфрївсткого ВП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 13.08.2019 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000091 від 16.04.2019 року у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270-1 КК України /а.с. 26-27/.

Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.09.2019 року вищевказану постанову слідчого скасовано /а.с. 55-56/.

У статті 41 Конституції України закріплено норму, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 13 (ч. 2,3,4) Цивільного кодексу України встановлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Так, відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У статті 319 (зокрема у пунктах 1,2,3,5,7) Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Пунктом 4.3. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України забороняється будь-яке самовільне приєднання об`єктів водоспоживання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення (включаючи приєднання до будинкових вводів, внутрішньо будинкових мереж або до мереж споживачів). Тимчасові водопровідні лінії з приєднанням до мереж виробника прокладаються згідно з технічними умовами. Доцільність встановлення засобів обліку на тимчасовій водопровідній лінії визначається в кожному окремому випадку виробником. Тимчасові водопровідні лінії споруджуються і утримуються за рахунок споживачів і на баланс виробника не беруться. У разі необхідності приєднання тимчасового водопроводу до вуличного водопроводу виконується за узгодженим проектом водопостачання об`єкта за постійною схемою (п. 9.1. Правил).

Споживачі зобов`язані мати схеми або виконавчі креслення своїх мереж водопостачання та водовідведення, розміщених як у землі, так і всередині будинків із зазначенням діаметра труб, місць розміщення арматури, санітарних приладів, вузлів обліку та інших приладів (пристроїв) - п. 14.2. Правил.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Статтею 391 цього Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 33. постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння.

Згідно із ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 цього Кодексу усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Аналогічна норма закріплена в Законі України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Згідно із ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку це - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Згідно п. 1. ч. 1. ст. 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники багатоквартирного будинку мають право: вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані: забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням.

Відповідно до п. 1.1. Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 17.03.2011 року № 145 вигрібна яма (вигріб) - інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів.

Встановлено, що спір виник з приводу здійснення права користування власністю та отримання житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справ. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень…Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи…Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оскільки в судовому засіданні встановлено і підтверджується будівельним паспортом та показами свідків, що каналізаційний вигріб за адресою: АДРЕСА_2 був збудований батьком відповідача - ОСОБА_2 , яка є його спадкоємицею, суд вважає доведеним, що даний каналізаційний вигріб є її власністю, яку вона набула в порядку спадкування.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач, як власник квартири АДРЕСА_1 порушував умови користування спірним каналізаційним вигребом, що підтверджується показами свідків.

Позивачем в силу ст. 81 ЦПК України не надано будь-яких належних та допустимих письмових доказів в підтвердження того, що відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні належним йому на праві спільної сумісної власності майном, тим самим позбавляючи його права власності на спільне майно багатоквартирного будинку.

Тобто, позивач не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу позовних вимог, не надав докази в обґрунтування позовних вимог, що є його обов`язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 12 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що суть спору зводиться до визначення того, чи мало місце порушення права позивача на користування каналізаційною системою, яке виникло внаслідок заблокування відповідачами витоку з каналізаційної труби.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідачів завданої моральної шкоди суд зазначає наступне.

Ст. 23 ЦК України, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

П. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

У зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні каналізаційною системою відсутні підстави і для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не надав суду доказів, які підтверджують факт заподіяння моральних страждань або втрат немайнового характеру.

Не можна вважати наслідком дій відповідачів хворобу, яка виникла у позивача в даній ситуації, на підставі наданих ним листом непрацездатності та призначення лікарських засобів.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що сам факт перекриття витоку з каналізаційної труби не свідчить про завдання ОСОБА_1 шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України потрібна наявність неправомірної дії, наявність шкоди, протиправність дій особи, що її завдала та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду справи не було здобуто доказів того, що діями відповідачів якимось чином було порушено право власності позивача або створено йому перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 4, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_18 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Кропивницького апеляційного суду через Онуфріївський районний суд Кіровоградської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України процесуальний строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст судового рішення складено 12 червня 2020 року.

Суддя М.М. Лях