єдиний унікальний номер справи 423/353/20
номер провадження 2/423/203/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09 червня 2020 року Попаснянський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Архипенко А.В.

за участю секретаря судового засідання Іваненко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та про визнання особи такими, що втратили право користування житлом -

встановив:

В поданому позові позивачка зазначила, що вона являється власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Попереднім власником будинку був гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який під час укладання угоди про купівлі-продажу будинку, зобов`язвся, що він обов`язково знімється з реєстрації у цьому будинку.

Але відразу ж після укладання договору купів-продажу будинку ОСОБА_2 виїхав та у продовж тривалого часу так ніяких дій по зняттю з реєстрації він не здійснив.

Позивач сама проживає у будинку, та сама його утримує. Але крім ней у данному будинку також залишається зареєстрованим колишній власник - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому ОСОБА_2 якої бо то участі в утриманні будинку не приймає. В будинку немає жодної речі відповідача.

На теперішній час позивач має намір звернутися за державною допомогою на покриття комунальних витрат, але ОСОБА_2 залишаючись зареєстрованим у будинку позивача ОСОБА_1 у цьому їй перешкоджає. Тобто створюють їй перешкоди у праві користування власністю.

За викладених обставин, позивач не може розпоряджатися нерухомим майном за власним розсудом.

За таких підстав, позивач звертається до суду із дійсною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням і проживання в ньому, у зв`язку з тим, що відповідач тривалий час, більше 3-х років не проживає по зазначеній адресі за незалежних причин, ніяких обов`язків по оплаті комунальних послуг не несє.

До початку розгляду справи позивач надав заяву та просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився про день і час розгляду справи повідомлявся рекомендованою поштовою кореспонденцією, яка повернулася на адресу суду, як не вручена, також відповідач викликався через офіційний сайт судової влади України на 09.06.2020 р., про причини не з`явлення в суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило, тому суд, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-284 ЦПК України.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Предметом даного позову являється вирішення питання про користування житлом, яке перебуває у приватній власності позивача, при тім, що відповідач не являється членом сім"ї позивача.

Суд вважає, що при розгляді даного позову необхідно користуватися положеннями Цивільного Кодексу України щодо захисту права власності особи та положеннями житлового законодавства щодо права користування особи житловим приміщенням.

Згідно ст.81ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідност.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно статті 150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

На підставі ст.71 Житлового Кодексу УРСР (який є чинним) при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

При цьому, згідно ст.405 ЦК України - член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підставі ст.72 Житловго Кодексу УРСР (який є чинним) - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

До цього ж , суд, у відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України , вважає необхідним застосовати при розгляді даної справи положення п.34 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" - власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації

Згідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

Враховуючи зазначені вище правові положення, суд зазначає, що діюче законодавство регулює правовідносини між особами щодо права користування та розпорядження власністю , а саме між власниками , членами їх сімей та колишніми власниками.

Між тим, відповідно до положень ст.10 п.9 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутністю такого - виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

А так, враховуючи що діюче законодавство не регулює правовідносини між власником житла та членами сім"ї колишнього власника житла - суд вважає необхідним розглядати даний позов, на підставі правових положень, що регулюють правовідносини між власником житла та попереднім власником , які викладені вище.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів №№2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням, як у колишнього власника так і у членів його сім`ї.

Із наданих письмових доказів судом встановлено.

Позивач дійсно є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договіру купівлі-продажу будинку (а.с.4), копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5).

Відповідно до запису у будинкової книги за адресою: АДРЕСА_1 , окрім позивача, у будинку зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .(а.с.8-10)

Також судом встановлено, що відповідач не мешкає за місцем своєї реєстрації з 2012 року тобто майже сім років, спільного майна він з позивачем не має і спільного господарства не ведє, що підтверджується відповідними доказами Актом, який був складений депутатом Мирнодолинської селищної ради Попаснянського району у присутності сусідів позивача гр.. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.17).

Тобто судом встановлено, що ОСОБА_2 , не є членом сім`ї позивача.

Враховуючи вищевикладене, законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом колишнього власника та членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Виникнення права членів сім`ї власника будинку на користування житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє його право на користування цим житлом.

Оскількі, відповідач за місцем реєстрації не проживає, право власності на будинок у колишнього власника припинено,тому припинення права власності на будинок колишнього власника припиняє і його право на користування цим житлом, а також припиняє і право на користування цим житлом членів сім`ї колишнього власника.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року в справі № 6-158цс14. А також у справі №452/1251/17 від 22.03.2018 року.

Враховуючи встановлене у суді суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , втратив право користування належним позивачу будинком.

При цьому судом враховується, що ухилення відповідача від добровільного зняття з реєстраційного обліку дійсно негативно впливає на матеріальний стан позивача, яка змушена нести додаткові витрати на утримання житла та оплату наданих комунальних послуг, а також позбавлена можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг.

Враховуючи надані позивачем докази до позову, суд вважає, що підстав, передбачених ст..78 Житлового Кодексу УРСР щодо зберігання прав на житло при тимчасовій відсутності наймача у данному судовому розгляді - судом не встановлено, так як позивачем доведено, що відповідачі тривалий час не виконують свої обов`язки по належному утриманню житла, без поважних причин, та відсутні у зазначеному житловому приміщенні понад 6 місяців також без поважних причин.

При цьому також суд враховує той факт, що відповідач визнав даний позов, в добровільному порядку та надав суду відповідну заяву.

Таким чином, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що відповідач ОСОБА_2 , не мешкає в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , тривалий час, а саме понад шість місяців, а тому на підставі ст.71 ЖК України повинен бути визнаним такими, що втратив право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності його понад встановлені строки без поважних причин.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.71,72, 78, 150 ЖК України, 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст.ст.ст.10, 12, 13, 76, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та про визнання особи такими, що втратили право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено.

Відповідно до ст.284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ст.289 ЦПК України, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: А.В.Архипенко