Справа № 361/501/20
Провадження № 2/361/1739/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 липня 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретарів Бас Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати ОСОБА_2 , таким, щовтратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовує тим, що йому на підставі свідоцтва про право власності належить будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 більше п`яти років не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, й не здійснює жодних дій, які б вказували на зацікавленість у користуванні житлом . У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не проживає в будинку позивача, а його реєстрація перешкоджає позивачу у здійсненні користування та розпорядження своїм майном, позивач змушений звернутися до суду.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. від 28 лютого 2020 року прийнято до розгляду позов та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, позов просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у встановленому законом порядку повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи у його відсутність до суду не подав.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, позов просила задовольнити.

За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок та реєстраційного напису зареєстрованим за № 392 в реєстраційній книзі № 1, ОСОБА_1 , належить будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Відповідно до довідок № 11 та № 14 від 08 січня 2020 року, актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 03 липня 2019 року та 08 січня 2020 року, встановлено, що окрім позивача у вищезазначеному будинку зареєстровані: дружина - ОСОБА_3 , 1960 р.н.; відповідач ОСОБА_2 , 1981 р.н., зареєстрований але останні п`ять років не проживає (а.с. 9, 10, 11, 12).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та

ст. 150 Житлового кодексу України (далі ЖК України), які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме враховуючи, що ОСОБА_2 за вказаною вище адресою не проживає понад один рік й не користується будинком, суд вважає за можливе визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 141, 280-284, 289 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.