Справа № 569/1346/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2020 м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Кучиної Н.Г.

з участю: секретаря судового засідання Добровчан К.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу № 569/1346/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості згідно боргової розписки,

В С Т А Н О В И В :

До Рівненського міського суду звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості згідно боргової розписки, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість згідно боргової розписки в сумі 3000 доларів США та 1216,20 грн. судового збору.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позові та просила суд, позов задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала.

В обґрунтування заперечень суду зазначила, що в наданій до матеріалів справи розписці зазначено, що відповідач взяла у позивача суму 3000 доларів США терміном на 3 роки (15.10.2019р.)

Однак, зазначена розписка не підтверджує факту укладення договору позики, та не підтверджує наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики. У згаданій розписці не вбачається умов отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів

Так, зміст розписки не доводить того що відповідач отримала від позивача 3000 доларів США саме у борг, та не містить дати отримання грошей. Не встановлено також й обов`язку відповідача повернути грошові кошти позивачу.

Крім того, відповідачка по зазначеній розписці взагалі не отримувала кошти від позивачки.

Отже, із наведенного слідує, що укладення між позивачем та відповідачем договору позики не відбулося. Тому позивач звертаючись до суду про стягнення з відповідача суми 3000 доларів США не надав належних та допустимих доказів, які б підтвердили його право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Ухвалою суду від 03 березня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості згідно боргової розписки.

Призначено судове засідання на 10:00 год. 08 квітня 2020 року в приміщенні Рівненського міського суду (м.Рівне. вул.Шкільна, 1) з повідомленням (викликом) сторін.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір позики грошей (далі - договір позики), за яким позивач передала у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 3000 доларів США, а відповідач зобов`язалася повернути вказані грошові кошти у строк до 15 жовтня 2019 року.

Факт отримання позики підтверджується дослідженою судом розпискою від 15 жовтня 2016 року, власноручно написаною та підписаною ОСОБА_4 .

Станом на день розгляду справи відповідач борг не повернула

Повернення вказаної суми позики мало бути здійснено протягом трьох років. Строк повернення отриманих коштів закінчився, проте боргу позичальником не повернуто. Варіанти досудового врегулювання спору позивачем були вичерпані, а тому іншого шляху ніж звернення до суду за захистом прав та законних інтересів у позивача немає.

Оскільки, відповідач вчасно грошові кошти за договором позики, а саме 3000 доларів США, позивачу не повернула, остання звернулася до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

У зв`язку з вище викладеним суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні відносини - позики.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 369/3340/16-ц від 22 серпня 2019 року.

З дослідженої у судовому засіданні розписки слідує, що ОСОБА_4 15 жовтня 2016 року взяла 3000 доларів США у ОСОБА_2 , які зобов`язалась повернути до 15.10.2019 року.

Доводи представника відповідача, що розписка не містить даних, що саме відповідач отримала у борг від позивача 3000 доларів США та, що вказаною розпискою не встановлено обов`язок відповідача повернути отримані кошти, спростовано змістом розписки, у якій зазначено, як суму боргу, так і дату отримання та строк повернення коштів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст. 1046 ЦК України проголошує, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Свої зобов`язання за Договором позики позивач виконала в повному обсязі, надала грошові кошти відповідачу, а остання отримала кошти, що підтверджується розпискою від 15 жовтня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, oднак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІ1 «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України нaлежним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають грошові кошти у розмірі 3000 доларів США.

За правилами ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідачем не спростовано як факту отримання коштів, так і розміру позики, яка становить 3000 доларів США, а тому саме дану суму суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача.

Відповідно до вимог частини першої статті 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 78,79,80,81 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Суд визнає, що ОСОБА_2 довела правомірність своїх вимог, в обґрунтування позову надала суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження доказів про написання розписки на отримання позики, і факту отримання грошових коштів, тому твердження ОСОБА_4 про відсутність договірних стосунків з позивачем є голослівними.

З викладеного суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір позики, оскільки наявність розписки у позикодавця свідчить про невиконання зобов`язання позичальником, а доказів про повернення коштів відповідачем суду не надано.

На виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача сплачений ним при подачі позову судовий збір в розмірі 1216 грн.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості згідно боргової розписки - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) заборгованість в сумі 3000 ( три тисячі ) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 1216, 20 ( одна тисяча двісті шістнадцять грн. 20 коп) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2

Відповідач - ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код- НОМЕР_1

Повний текст рішення складений 07 липня 2020 року

Суддя: Н.Г.Кучина