Справа № 559/811/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря судового засідання Протас Ю.В.

за участю представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні майном,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні майном, в якомупросить усунути перешкоди у користуванні майном (власністю) шляхом демонтажу відповідачами туалету (надвірної вбиральні) та засипанням вигрібної ями, що прилягають до її будинку за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 28 липня 1997 року вона уклала договір купівлі-продажу, відповідно до якого придбала одноповерховий цегляний житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 108,5 кв.м. та складається з двох кімнат житловою площею 20,0 кв.м., підсобних приміщень і приналежних до нього господарських будівель та споруд.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії РВ № 053198 від 14.10.2004, вона є власником земельної ділянки площею 0,0146 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення (використання) земельної ділянки для обслуговування жилого будинку. Впритул до стіни будинку, на відстані 30 см. розміщений надвірний туалет ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , який знаходиться в жахливому стані, що створює антисанітарні умови та робить нестерпним проживання. Це підтверджується актом перевірки дотримання санітарного законодавства від 04.04.2012 ДЗ «Рівненська обласна санепідемстанція» та повідомленням ДЗ «Рівненська обласна санепідемстанція» від 06.07.2012. Факт перебування туалету у власності відповідачів, їх вина у незаконному розміщенні туалету та відмова його демонтувати не потребує доказування, оскільки дані факти встановлені рішенням апеляційного суду Рівненської області від 21.08.2012.

Умови проживання, у яких опинилась вона та її сім`я через дії відповідачів є вкрай нестерпними та незадовільними, що позбавляє права повноцінно, належним чином та на власний розсуд користуватись власним майном, а також загрожують їхньому здоров`ю. Вважає, що відповідачі порушують її конституційне право на вільне користування приватною власністю. У добровільному порядку усунути перешкоди у користуванні майном відповідачі відмовляються.

Постановою Верховного суду від 22 серпня 2018 року рішення Дубенського міськрайонного суду від 03 серпня 2017 року, яким відмовлено у задоволенні позову, та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 25 жовтня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Дубенського міськрайонного суду Ралець Р.В. від 28.09.2018, справу прийнято до розгляду та розпочато підготовче провадження.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 10 вересня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, будучи належно повідомленою про день, час та місце розгляду справи. Згідно поданої заяви, просила провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги із зазначених у позові підстав. Показали, що житловий будинок АДРЕСА_2 , де вона та відповідачі проживають, був побудований в 60-х роках. Вона проживає там з 1986 року. Сорочинська придбала житловий будинок АДРЕСА_3 році. Це було нежитлове приміщення, а спорудою для коней, яке згодом було переведено у житлове. У 2004 році ОСОБА_3 приватизувала земельну ділянку площею 0,0146 га на підставі рішення Дубенської міської ради, незаконно заволодівши 42 кв.м. цієї ділянки, яка була у користуванні всіх відповідачів і про це вони дізнались лише у 2012 році, після того, як вона подала позов до суду. Тому саме ОСОБА_7 порушила їхнє право на користування земельною ділянкою, на якій знаходяться їхні господарські споруди та вбиральня. Просить у позові відмовити.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 28 липня 1997 року ОСОБА_3 купила в ОСОБА_8 належний їй на праві приватної власності одноповерховий цегляний житловий будинок по АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 108, 5 кв.м (а.с. 8).

Згідно державного акту РВ № 053198 від 14.10.2004 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0146 га, яка розташована по АДРЕСА_2 , на підставі рішення Дубенської міської ради від 29 листопада 2002 року № 234. Цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування жилого будинку (а.с. 9).

Актом перевірки дотримання санітарного законодавства від 04.04.2012 ДЗ «Рівненська обласна санепідемстанція» встановлено, що впритул до стіни житлового будинку ОСОБА_3 знаходиться надвірна вбиральня з вигрібом, яка перебуває у власності ОСОБА_9 , що не відповідає вимогам ДБН 360-92. Про це зазначено в повідомленні ДЗ «Рівненська обласна санепідемстанція» від 06.07.2012 (а.с. 13, 14).

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 20.06.2012 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , третя особа Дубенська міська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 21.08.2012 скасовано рішення Дубенського міськрайонного суду від 20.06.2012 й ухвалено нове, яким позов задоволено частково, зобов`язано відповідачів перенести надвірний туалет на відстань 15 м від будинку ОСОБА_3 .

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 29.11.2012, яка залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2013, відстрочено виконання рішення Апеляційного суду Рівненської області від 21.08.2012 до визначення місця перенесення надвірного туалету на відстань 15 м. від будинку ОСОБА_3 (а.с. 30-33).

Згідно повідомлення Дубенського відділу поліції НП ГУНП України в Рівненській області № 10265/208/10-2016 від 05.09.2016, у провадженні СВ Дубенського відділу поліції ГУНП перебувають матеріали досудового розслідування за заявою ОСОБА_1 від 13.12.2012 за фактом незаконного заволодіння частиною спільного подвір`я будинків АДРЕСА_4 , проводиться досудове розслідування (а.с. 89).

У повідомленні Дубенської міської ради №07/02-2338 від 05.07.2016 зазначено, що спеціалістами управління архітектури, будівництва та земельних питань з вивчення ситуації на місцевості розглянуто звернення щодо визначення місця для перенесення надвірної вбиральні на відстань 15 м від житлового будинку АДРЕСА_2 . За результатами розгляду встановлено, що, враховуючи значне обмеження земельної ділянки площею 274,3 кв. м., яка є у спільному користуванні, будь-яке запропоноване місце не буде відповідати державним санітарним нормам і правилам (а.с. 46).

Згідно договорів купівлі-продажу від 14.08.1986 та від 10.11.1987 ОСОБА_1 купила 2/9 та 1/9 частини одноповерхового, дерев"яного жилого будинку на АДРЕСА_2 , розташованого на земельній ділянці розміром 274 кв. м., з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами (два сарії, убиральня) (а.с. 156-159).

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 03.08.2017, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 25 жовтня 2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном, відмовлено (а.с. 199-200, 253-254).

Постановою Верховного Суду від 22.08.2018 касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03.08.2017 та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 25 жовтня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 36-39).

У повідомленні Дубенської міської ради №07/02-4116 від 24.10.2018 зазначено, що спеціалістами управління архітектури, будівництва та земельних питань з вивчення ситуації на місцевості розглянуто звернення щодо визначення місця для перенесення надвірної вбиральні на відстань 15 м від житлового будинку АДРЕСА_2 . За результатами розгляду встановлено, що, враховуючи значне обмеження земельної ділянки площею 274,3 кв. м., яка є у спільному користуванні, будь-яке запропоноване місце не буде відповідати державним санітарним нормам і правилам (а.с. 71).

Рішенням Дубенської міської ради 3 4652 від 20.03.2020, міська рада вирішила передати ОСОБА_1 , котра проживає на АДРЕСА_2 , у власність земельну ділянку площею 0, 0313 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в АДРЕСА_2 (а.с. 125).

При виїзді на місце знаходження спірної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , судом встановлено, що враховуючи значне обмеження земельної ділянки площею 274,3 кв. м., яка є у спільному користуванні, жодної технічної можливості перенести туалет у будь-яке інше місце немає. По вулиці та АДРЕСА_2 відсутні інженерні мережі по водопостачанню та водовідведенню, тому можливості влаштувати туалети у будинках відповідачі не мають можливості. Житлові будинки, які розташовані за вказаною адресою облаштовані надвірними вбиральнями з вигрібними ямами.

Відповідно до приписів статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частини першої статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто неможе бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (частини перша та друга статті 321 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 391, частини другої статті 386 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно статей 76-82 Цивільного процесуального кодексу України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В постанові по справі 761/42887/16-ц(провадження № 61-28637св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступного висновку: «Застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».

Позивачка ОСОБА_3 зазначає, що будучи власником земельної ділянки площею 0, 0146 га, вона не має можливості повноцінно, належним чином та на власний розсуд користуватись власним майном, оскільки, на земельній ділянці, в безпосередній близькості від її будинку знаходиться туалет відповідачів, який перебуває в незадовільному санітарному стані, а також його розташування суперечить санітарним нормам. Відповідачі своїми протиправними діями (бездіяльністю) порушують її право на вільне користування приватною власністю.

Застосовуючи наведені висновки Верховного Суду до правовідносин, які виникли між сторонами в даній справі, суд зазначає, що предметом даного позову є відносини, які виникли у 1997 році, коли позивачка придбала одноповерховий цегляний житловий будинок по АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 108, 5 кв.м. У 2004 році позивачка набула права власності на земельну ділянку площею 0,0146 га по АДРЕСА_1 , на підставі рішення Дубенської міської ради. Межі земельної ділянки позивачки проходять впритул до сараїв та туалета відповідачів, які збудовані ще в 60-х роках і якими відповідачі до сих пір користуються, оскільки жодної технічної можливості перенести туалет у будь-яке інше місце немає, що сторонами і не оспорюється. Суд вважає, що жодних дій чи бездіяльності, які б порушували право позивачки на вільне користування приватною власністю, відповідачі не вчиняють, користуються туалетом більше сорока років, жодної можливості перенести його в інше місце немає, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні майном відмовити.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 на усій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID19)» №540-ІХ від 30 березня 2020 року визначено, що процесуальні строки у визначених ним випадках автоматично продовжуються на період дії карантину.

Повний текст судового рішення складено 06.07.2020.

Суддя: Р.В. Ралець