УХВАЛА

Іменем України

25 червня 2020 року

м. Київ

справа № 664/2747/17

провадження № 61-4982ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18 листопада 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 29 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

На обґрунтування позову зазначала, що з 05 листопада 2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 24 грудня 2015 року шлюб було розірвано. За час перебування у шлюбі, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , за спільні кошти вони придбали двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .

Указану квартиру, за взаємною згодою подружжя, відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 , вона надала згоду на укладення її чоловіком договору про купівлю спірної квартири, та підтвердила, що гроші, які витрачаються на придбання квартири є спільною сумісною власністю, придбана нерухомість буде об`єктом права спільної сумісної власності, зміст договору

про купівлю квартири їй відомий та укладається її чоловіком в інтересах

сім`ї та відповідає їх спільному волевиявленню та квартиру було оформлено

на ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 просила суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 1/2 частки квартири, яка знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю.

На обґрунтування позову зазначав, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти, які він заробив до укладення шлюбу з ОСОБА_3 , працюючи моряком на іноземних суднах. Заощаджені кошти поклав на депозитний рахунок. Частину коштів, у розмірі 5 000,00 доларів США, йому повернув його брат у рахунок погашення заборгованості за договором позики.

Крім того, зазначив те, що ОСОБА_3 до укладення шлюбу з ним та у період перебування у шлюбі не мала доходів, не працювала, тому власних коштів чи спільно нажитих на придбання даної нерухомості не вкладала.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду

від 29 січня 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

11 березня 2020 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18 листопада 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень. Проте відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження не пропущено.

Згідно з повторним протоколом автоматизованої системи документообігу суду від 17 червня 2020 року, у зв`язку з відстороненням судді Сердюка В. В. від здійснення правосуддя, справу призначено судді-доповідачу Коротуну В. М.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).

За таких обставин розгляд касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою з таких підстав.

Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що спірне нерухоме майно придбане подружжям під час перебування у шлюбі та в інтересах сім`ї, а тому воно підлягає поділу між ними в рівних частинах, належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, відповідачем не надано, в тому числі не доведено факту придбання спірної квартири за власні кошти, що є його процесуальним обов`язком, дійшов правильного висновку про поділ майна подружжя.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 провадження № 14-325цс18, постанові Верховного Суду від 26 березня

2020 року у справі 404/8567/15-ц провадження № 61-15051св19.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18 листопада 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 29 січня 2020 року та відмову у відкритті касаційного провадження у даній справі на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України, оскільки Верховний Суд у постанові

від 26 березня 2020 року у справі 404/8567/15-ц провадження № 61-15051св19 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 провадження № 14-325цс18 уже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Керуючись частиною першою, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18 листопада 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 29 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська