Житомирський апеляційний суд
Справа №286/2824/19 Головуючий у 1-й інст. Вачко В. І.
Категорія 18 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 ,

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області, ухвалене 22 січня 2020 року суддею Вачко В.І. у м. Овручі, повний текст рішення складено 23 січня 2020 року,

у справі № 286/2824/19 за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулася в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (далі - ПАТ «СК «Альфа Страхування», Товариство), у якому просила стягнути з останнього на користь позивача: 174962 грн - страхового відшкодування (з яких: 25038 грн - моральна шкода, 149924 грн - відшкодування на утримання); 5138,61 грн - пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування за період з 01.07.2019 по 01.08.2019; 446 грн - три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 01.07.2019 по 01.08.2019; 10000 грн - моральної шкоди за несвоєчасну виплату страхового відшкодування; 15000 грн - судових витрат у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «Jaguar XF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 - сина позивачки. Останній помер на місці. На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у відповідача за полісом № АК 8114610 з лімітом відшкодування - 200000 грн. 18.04.2019 на адресу ПАТ «СК «Альфа Страхування» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування, загальна сума якого з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 200000 грн, з яких: 50076 грн - моральна шкода, 150228 грн - відшкодування на утримання. 01.07.2019 Товариство частково сплатило позивачці страхове відшкодування, а саме - 25038 грн, що становить 25% від заявленої суми страхового відшкодування (200000 грн). У виплаті решти 75 % страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду (1/2 частину) та у зв`язку із втратою годувальника відповідачем відмовлено з посиланням на наявність вини пішохода ОСОБА_4 . Вважає таку відмову неправомірною, такою, що не ґрунтується на законі, порушує права позивачки, внаслідок чого Товариство має сплатити недоплачену суму, відшкодувати їй моральну шкоду за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, відшкодувати пеню за прострочення такої виплати та три проценти річних.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 22 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині стягнення страхового відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити та стягнути з ПАТ «СК «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 25038,00 грн; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 758,69 грн; три відсотки річних у розмірі

65,85 грн; судові витрати у зв`язку із розглядом справи на

професійну правничу допомогу у розмірі 8500 грн, а рішення в частині стягнення страхового відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника та стягнення моральної шкоди за несвоєчасну виплату страхового відшкодування залишити без змін.

На думку представника позивача, судом не враховано, що законодавством передбачено відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого незалежно від його вини і така шкода має відшкодовуватись у повному обсязі. Матеріали справи не містять доказів наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні ДТП, суду також не надано доказів, що загиблий ОСОБА_4 мав умисел на самогубство, наявності у його діях грубої необережності. Крім того, він перетинав проїзну частину у спеціально відведеному місці - нерегульованому пішохідному переході автодороги у напрямку зліва на право відносно руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3 , тобто на момент ДТП, потерпілий вже перетнув одну частину транспортного потоку протилежного напрямку, відповідно не міг раптово вибігти чи раптово вийти на проїзджу частину, а водій у даному випадку порушив п. 5.35.1 Правил дорожнього руху України. Отже, вважає, що покладення відповідальності на пішохода у даному випадку є неможливим, а доводи відповідача щодо розподілу чи зменшення відповідальності є необґрунтованими та безпідставними. Таких обставин суд першої інстанції, на її думку, не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у оскаржуваній частині.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 зазначеного Закону передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

За змістом п. 27.3 ст. 27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.01.2019 близько 17 год. 40 хв. на 188 км + 200 м. автодороги «Виступовичі - Житомир - Могилів Подільський» в смт.Гуйва Житомирського району Житомирської області стався наїзд автомобіля марки «Jaguar XF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в напрямку м.Бердичева Житомирської області, на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди.

За фактом ДТП, внаслідок якої загинув пішохід ОСОБА_4 , 05.01.2019 розпочато кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000015, яке постановою СУ ГУНП в Житомирській області від 25.03.2019 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України (а.с. 19-24).

Як зазначено у цій постанові, в дорожній обстановці водій транспортного засобу «Jaguar XF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 . В діях водія ОСОБА_3 невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які б перебували у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП досудовим розслідуванням не встановлено.

Слідчим зазначено, що ДТП виникла через невідповідність дій пішохода ОСОБА_4 вимогам п. 4.4., п. 4.14. «а», «б» Правил дорожнього руху України, який, не виконавши їх, створив аварійну обстановку, що спонукала до виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди. Зокрема із змісту постанови вбачається, що із показів свідків та висновків експертиз встановлено, що загиблий перебігав дорогу зліва направо і водій своєчасно застосував термінове гальмування, щоб уникнути наїзду, але з технічної точки зору, при зупиночному шляху автомобіля в конкретних дорожніх умовах пішохід не встигав залишити небезпечний коридор руху автомобіля. У крові трупа ОСОБА_4 виявлено етиловий спирт у концентрації 2,23%, що у живих осіб відповідає алкогольному сп`янінню середнього ступеню.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Jaguar XF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 була застрахована у відповідача за полісом № АК 8114610 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн та розміром франшизи 0 грн (а.с.82).

18.01.2019 від страхувальника ОСОБА_3 відповідачем було отримано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду з описом вищезазначеної події.

У зв`язку з ДТП представник позивача за довіреністю - ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» в особі його директора ОСОБА_5. звернувся до відповідача із Заявою про виплату страхового відшкодування за № 0000378/19 від 18.04.2019 (отримана відповідачем 02.05.2019), відповідно до якої на підставі ст.ст.27.2, 27.3, 27.4, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), було заявлено про виплату страхового відшкодування позивачу (матері померлого), на реквізити ТОВ «Центр Автовиплат Поліс»: 1) моральна шкода - 50076 грн; 2) страхове відшкодування утриманцю у розмірі - 150228 грн. До заяви було додано документи, а саме копії: свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , довідки про причину смерті, постанови про закриття кримінального провадження, довідки про склад сім`ї та зареєстрованих осіб від 28.03.2019, свідоцтва про народження ОСОБА_4 , свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_2 , довідки до акту огляду МСЕК ОСОБА_2 , а також нотаріально посвідчена довіреність від ОСОБА_2 (а.с.5).

За результатами розгляду поданої заяви про виплату страхового відшкодування 18.04.2019 та доданих до неї документів відповідачем прийнято рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування на підставі п.1 ст.32 Закону, про що повідомлено позивача листом за № 580 від 13.05.2019 (а.с. 18).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник позивача подав до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) та Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) скаргу за № 000482/19 від 28.05.2019, про порушення вимог законодавства України з боку ПрАТ «СК «Альфа Страхування», під час винесення рішення по страховому випадку, що трапився 04.01.2019 (а.с. 85-86).

У зв`язку із поданою скаргою, відповідач 01.07.2019 переглянув раніше прийняте рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування позивачу та прийняв нове рішення про відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої особи, відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», з врахуванням ступеня вини потерпілого, який відповідно до постанови про закриття кримінальної справи від 25.03.2019 створив аварійну обстановку, що спричинила виникнення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої він загинув, зменшивши розмір моральної шкоди до суми 25038 грн (а.с. 89-90).

03.07.2019 страхове відшкодування в сумі 25038 грн було виплачено позивачці, що не заперечувала остання в судовому засіданні.

У зв`язку із зміною рішення страховика щодо виплати страхового відшкодування, у відповідь на запит відповідача про результати розгляду скарги представника позивача листом від 16.09.2019 року Нацкомфінпослуг повідомив ПрАТ «СК «Альфа Страхування», що заявника було повідомлено про виплату страхового відшкодування відповідно до вимог законодавства та проінформовано про можливість відповідно до п.36.7 ст.36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» вирішити спори, пов`язані із страхуванням в порядку, передбаченому законодавством України (а.с.102).

Ухвалюючи рішення про залишення позову без задоволення у оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що ДТП трапилася через невідповідність дій пішохода ОСОБА_4 вимогам п. 4.4., п. 4.14. «а», «б» Правил дорожнього руху України, характеру його дій (нехтування правилами безпеки руху), обставин завдання шкоди (водій транспортного засобу діяв відповідно до вимог Правил дорожнього руху України і його дії не перебували у причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною шкодою), індивідуальних особливостей потерпілого, його стану (перебування у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеню - 2,23 %), та вважав, що відповідачем було прийнято правомірне рішення про зменшення суми страхового відшкодування моральної шкоди та здійснення відповідної виплати у розмірі 25038 грн. Суд також вказав, що зменшення розміру заявленого позивачем до виплати страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої особи, з 50076 грн до 25038 грн, тобто на 50%, відповідало нормі ч.2 ст.1193 ЦК України, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, у даному випадку, положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України до спірних правовідносин не можуть бути застосовані, оскільки норма цієї статті містить посилання на можливість зменшення розміру відшкодування, якщо інше не встановлено законом.

Проте, спеціальним Законом, а саме п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено ліміт страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) без визначення випадків зменшення цього розміру, зокрема, залежно від ступеня вини потерпілого. Так, загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 1 січня становив 4173гривні.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що страховик безпідставно зменшив суму відшкодування моральної шкоди, визначену Законом, є обгрунтованими. Тому, підстави для відмови у задоволенні позову у частині стягнення недоплаченої суми такого відшкодування матері потерпілого були відсутні, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 25038 грн (4173 грн х 12 = 50076; 50076 (загальна сума відшкодування моральної шкоди)- 25038 (виплачені страховиком кошти) = 25038 грн). Також відповідно до ст. 36.5 Закону та ст. 25 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 758,69 грн пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України та три проценти річних в сумі 65,85 грн за період з 01.07.2019 по 01.08.2019 відповідно до наданого розрахунку, який відповідає вимогам закону та не спростований відповідачем.

Отже, рішення суду у частині відмови у задоволенні вимог позову про стягнення відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення у цій частині про стягнення з відповідача на користь позивача 25038 грн відшкодування моральної шкоди, 758,69 грн - пені, 65,85 грн - трьох процентів річних.

Пунктом 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Понесення позивачем витрат у зв`язку із розглядом справи на

професійну правничу допомогу в сумі 8500 грн підтверджується матеріалами справи (а.с. 35, 63-64).

Проте, враховуючи вищевказані норми процесуального права та часткове задоволення позову у оскаржуваній частині, такі витрати підлягають стягненню частково в сумі 1500 грн.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 22 січня 2020 року у частині відмови у задоволенні позову про стягнення відшкодування моральної шкоди скасувати, ухваливши у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Рибальська, буд. 22, ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 25038грн - недоплаченої суми відшкодування моральної шкоди, 758,69грн - пені, 65,85 грн - трьох процентів річних та 1500 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 07 липня 2020 року.