ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1094/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/2378/16-ц Категорія: на ухвалу Пироженко В.Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

О.М. Новіков, С.І.Бондаренко

Б.Б.Вініченко

за участю секретаря Торопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 травня 2020 року про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання правочинів удаваними, поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Обгрунтовуючи вказану заяву, зазначила, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2016 року з метою забезпечення позову було накладено арешт на майно, а саме: на 41/50 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 ; земельну ділянку, площею 314,3 кв. м за вказаною адресою, що належить ОСОБА_1 . Заборонено вчиняти будь які дії, направлені на відчуження 41/50 частини домоволодіння та земельної ділянки.

ОСОБА_2 вказала, що рішення по даному спорі судом прийнято, в зв`язку з чим на даний час відпали підстави для забезпечення позову та просила їх скасувати.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 травня 2020 року заяву задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2016 року про накладення арешту на нерухоме майно.

Ухвала суду мотивована тим, що в ході розгляду первісного та зустрічного позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було накладено арешт на означені вище об`єкти нерухомого майна. За результатами розгляду позовів районним судом ухвалено рішення, що переглядалося у апеляційному порядку. За результатами апеляційного розгляду справи рішення районного суду було скасовано та ухвалено нове, що постановою Верховного суду залишено без змін. Суд першої інстанції вказав, що рішення, яке було прийняте судом набуло чинності, а тому відпала і потреба у забезпеченні позову.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 , не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, оскаржив її в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 не погодився із постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року, якою було залишено в силі рішення апеляційного суду Черкаської області, оскільки в резолютивній частині постанови не був зазначений висновок суду касаційної інстанції по суті вимог касаційної скарги в частині поділу земельної ділянки, а тому скерував до суду 19 травня 2020 року заяву про ухвалення додаткового рішення в частині поділу земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Апелянт зазначив, що оскільки на розгляді Верховного Суду перебуває така заява, то вирішення спору про поділ майна подружжя не є остаточним і скасування арешту нерухомого майна по АДРЕСА_1 є передчасним, оскільки у разі задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення і зміни часток при поділі земельної ділянки, продаж ОСОБА_2 частини будинку та цієї земельної ділянки може значно утруднити, або взагалі зробити неможливим виконання цього рішення.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції передчасною, постановленою при неповному з`ясуванні обставин у справі, апелянт просить скасувати Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 травня 2020 року про скасування заходів забезпечення позову.

11 червня 2020 року від представника ОСОБА_2 адвоката Вовка А.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він навів заперечення проти задоволення останньої, як такої, що є безпідставною, необгрунтованою та поданою лише з метою затягування процесу зняття арешту з майна, а тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу районного суду без змін.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 158 ЦПК України за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановлюється ухвала.

В п.10 Постанови Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування».

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 331/3944/18 (провадження № 61-11311св19), підстав відступати від якого колегія суддів не вбачає.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, постановою апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2019 року скасовано. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочинів удаваними, поділ майна подружжя відмовлено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 29/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 53/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 119,4 кв.м. земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 194,8 кв.м. земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по 1/2 ідеальній частці майна, а саме : котел «Фореллі», посудомийну машину «BOSH SPV 53М10EU», пральну машину LG 12А8HDS, плазмовий телевізор LD55LA662V, плазмовий телевізор LD32LA660V, електрична духовка Hotpoint-Ariston FK 1039Е20, 2 письмових столи, гідромасажний бокс, залишивши майно у їх спільній частковій власності. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в сумі 6 600 грн. на користь держави. (а.с. 27-42, т. 7)

Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (а.с. 218-228, т. 7) касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2019 року залишено без змін. На час касаційного провадження дію постанови було зупинено. ( а.с. 154-155, т. 7)

У силу положень ст. 273 ЦПК України та постанова апеляційного суду Черкаської області 15 травня 2019 року набрала законної сили, ухвалою касаційного суду дію постанови поновлено (а.с. 228, т. 7)

В подальшому, ОСОБА_4 08 січня 2020 року звертався до Черкаського апеляційного суду із заявою про роз`яснення постанови апеляційного суду, 05 березня 2020 року із заявою про роз`яснення постанови Верховного Суду. Встановлено, що вимоги ОСОБА_1 фактично зводяться до незгоди з висновками, викладеними у постановах та ухвалення нового судового рішення щодо позовних вимог, що неприпустимо шляхом роз`яснення судового рішення. Крім того, касаційним судом вказано на те, що нового рішення суд не ухвалював, а залишив в силі рішення суду апеляційної інстанції від 15 травня 2019 року.

Обгрунтовуючи подання апеляційної скарги на ухвалу про скасування заходів забезпечення позову у формі накладення арешту на майно, статус спільного набуття якого визнано рішенням суду, що набрало законної сили і дію якого поновлено, ОСОБА_1 посилається на своє звернення до Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. Проте вказані аргументи не обгрунтовують обставин, що перешкоджають скасуванню забезпечення позову, спір по суті якого вирішений судом, а рішення набрало законної сили.

Колегія суддів приймає до уваги наведені доводи адвоката Коваленка О.В., що викладені у відзиві на апеляційну скаргу, оскільки ключове значення для скасування заходів забезпечення позову має факт не самого закінчення розгляду справи по суті, а набрання чинності та виконання рішення суду.

Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 25 травня 2019 року вже зареєструвала право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , що свідчить про виконання судового рішення та відновлення прав позивачки, за захистом якого вона зверталася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Посилання апелянта на незадоволення районним судом його клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з пандемією коронавірусу є непереконливим і, з огляду на вимоги ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді