СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5561/19

пр. № 2/759/641/20

03 лютого 2020 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Миколаєць І.Ю.,

при секретарі Шелудько В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за цивільним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (03115, м. Київ, просп. Перемоги, 97), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) про визнання частково недійсними розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивач звернувся до Святошинського районного суду з позовом, вимогами якого визнання частково недійсним розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації в м. Києві № 2432 від 06.08.1997 р. та свідоцтва про право власності від 06.08.1997 р. Позивач у своїх вимогах посилається на наступні обставини. З 16 липня 1985 року він, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_2 .

У 1997 році ОСОБА_3 звернулась до Ленінградської районної державної адміністрації в місті Києві (наразі Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація ) із заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_3 . 06 серпня 1997 року Ленінградською районною державною адміністрацією в місті Києві видано розпорядження №2432 , відповідно до якого прохання наймача - ОСОБА_3 задоволено та вирішено передати квартиру у приватну власність. 06 серпня 1997 року Ленінградською районною державною адміністрацією в місті Києві видано Свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого право власності на квартиру поділено на 3 рівних частки: 1/3 ОСОБА_3 , 1/3 ОСОБА_4 та 1/3 позивачу. Позивач стверджує, що він, будучи повнолітнім (виповнилося повних 19 років) на момент приватизації квартири не надавав згоду на приватизацію та не міг її надавати, оскільки в цей час перебував на навчанні у Київському військовому інституті управління і зв`язку з 1994 по 1999 рік , а режим навчання передбачав обов`язок студентів цілодобового перебування на території навчального закладу (в казармах) до закінчення навчання. 14 січня 2004 року позивач, будучи військовослужбовцем, став у чергу на поліпшення житлових умов у ЖК гарнізону міста Київ А0515 та ГІВЧ. В той же час, за твердженням позивача, станом на момент подання цього позову, самостійне чи службове житло ним не отримано, що на його переконання порушує його права та гарантії встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Конституцією України. Як, зазначає позивач, причиною неможливості отримати службове житло для його сім`ї є наявність житла у приватній власності, що було набуте для нього без його згоди і, що тепер створює йому перешкоди в отриманні власного житла. Порушеня його права, полягає у тому, що він, будучи на момент приватизації повнолітнім та таким, за яким зберігається право на житло в період тимчасової відсутності, не надавав своєї згоди на приватизацію кватири у зв`язку з чим не реалізував свого права на безоплатне отримання житла.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Ухвалою суду від 26 березня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження, рзозгляд вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом) сторін та задоволено клопотання про витребування доказів.

У відзиві відповідач ОСОБА_3 визнала позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 визнав позов в повному обсязі у своєму відзиві.

Представник відповідача Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації у своєму відзиві просить відмовити у задоволенні позову та застосувати строк позовної давності.

На ухвалу суду отримані матеріали приватизаційної справи.

Відповідачі, які повідомлені судом про місце та час розгляду справи не з`явились, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

11.06.1997 року ОСОБА_1 , а також відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулись до Ленінградської районної державної адміністрації в місті Києві із заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_3 (а.с.40).

06.08.1997 року Ленінградською районною державною адміністрацією в місті Києві видано розпорядження №2432 відповідно до якого прохання задоволено та вирішено передати Квартиру у приватну власність.( а.с.37).

Станом на час подачі заяви та видачу розпорядження про приватизацію квартири квартири АДРЕСА_3 приватизація здійснювалась у відповідності до Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» та положень наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» (із змінами, внесеними згідно з наказом Держжитлокомунгоспу від 05 серпня 1994 року № 72).

Звертаючись до суду з даним позовом, як на порушення прав відповідачем, позивач посилався на те, що своєї згоди на приватизацію квартири не надавав, оскільки не звертався до органу приватизації з відповідною заявою , у зв`язку з чим у органу приватизації були відсутні правові підстави для здійснення приватизації частини квартири.

Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Тобто, вказана норма не передбачає подання заяви всіма членами сім`ї наймача, а свою згоду на приватизацію вони підтверджують підписами у заяві про приватизацію.

Заява до органу до Ленінградської районної державної адміністрації в місті Києві (тепер Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація ( а.с. 40 ) містить підпис як самого ОСОБА_1 так і підписи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Факт не підписання заяви позивачем належними та допустимим доказами не спростований, в той час як згідно зі ст.81ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація прийняв рішення про приватизацію квартири АДРЕСА_3 та видав свідоцтво про право власності на житло з дотриманням вимог Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» , в межах наданих повноважень, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог та про відмову у задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного та ст.345 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», керуючись ст.ст.6-13, 18, 19, 77-79, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 274,279,354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (03115, м. Київ, просп. Перемоги, 97), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) про визнання частково недійсними розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду м. Києва, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцієюкодексу.

Суддя І.Ю.Миколаєць