Єдиний унікальний номер судової справи 477/8/20
Номер провадження 22-ц/812/1028/20
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

30 червня 2020 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участі: позивача ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 рішення, яке ухвалено Жовтневим районним судом Миколаївської області 12 травня 2020 року, під головуванням судді Семенової Л.М. в приміщені цього ж суду о 14 год. 39 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, Державного кадастрового реєстратора Відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , приватний підприємець ОСОБА_5 , Державне підприємство «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», про встановлення факту неправильності внесення даних до Державного земельного кадастру, визнання незаконним та скасування розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації, скасування державної реєстрації земельної ділянки, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, покладення обов`язку на державного реєстратора вчинити реєстраційні дії,

УСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, Державного кадастрового реєстратора Відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі Вітовська РДА), Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , приватний підприємець ОСОБА_5 , Державне підприємство «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (далі ДП «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою») про встановлення факту неправильності внесення даних до Державного земельного кадастру, визнання незаконним та скасування розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації, скасування державної реєстрації земельної ділянки, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, покладення обов`язку на державного реєстратора вчинити реєстраційні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом від 17 квітня 2000 року належить право на земельну частку (пай) площею 8.44 в умовних кадастрових гектарах, за рахунок земель які перебували в колективній власності Відкритого акціонерного товариства «Восток» (далі ВАТ «Восток»), посвідчене сертифікатом серії НОМЕР_1 , виданим Жовтневою районною державною адміністрацією 09 лютого 2000 року, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 04 квітня 2000 року за №12741.

01 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Вітовської (Жовтневої) районної державної адміністрації Миколаївської області із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки і виділення її в натурі на місцевості (паю).

Листом 27 січня 2015 року Вітовська (Жовтнева) РДА повідомила ОСОБА_1 про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту, оскільки під час перевірки відділом Держземагенством було встановлено, що земельна ділянка площею 6.1 га, місце зображення якої зазначене на наданому ОСОБА_1 викопіюванні з публічної кадастровою карти, перетинається із земельною ділянкою площею 11.541 га громадянки ОСОБА_4 ..

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 січня 2016 року зобов`язано Вітовську (Жовтневу) РДА надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою за зверненням ОСОБА_1 від 01 грудня 2014 року.

В процесі реалізації права на виділення в натурі та оформлення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на конкретну земельну ділянку, яка залишилась із невитребуваних земель, що перебували у колективній власності ВАТ «Восток», позивачем було замовлено та ДП «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо земельної ділянки площею 6.1 га, при цьому були використані матеріали технічної документації із землеустрою при паюванні земель ВАТ «Восток».

Між тим, рішенням №РВ-07, прийнятим державним кадастровим реєстратором Відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, позивачу було відмовлено у здійснені реєстрації сформованої на його замовлення земельної ділянки у зв`язку з її перетином на 43.1111% із земельною ділянкою, кадастровий номер :06:000:0363, що зареєстрована за заявою громадянки ОСОБА_4 .

Як стало відомо позивачу, на підставі заяви ОСОБА_4 , розпорядженням Вітовської (Жовтневої) РДА від 08 грудня 2010 року №752-р було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

Під час виготовлення проекту землеустрою на замовлення ОСОБА_4 , земельна ділянку площею 5.9210 га, на яку претендує ОСОБА_1 , безпідставно була віднесена Зеленогайською сільською радою до земель державної власності сільськогосподарського призначення для сінокосіння і випасання худоби.

Розпорядженням Вітовської (Жовтневої) РДА від 14 липня 2011 року за №350-р затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 в оренду земельної ділянки загальною площею 81.6282 га, яка складається з окремих земельних ділянок, до якої також увійшла спірна земельна ділянка.

04 серпня 2014 року ОСОБА_4 звернулася із заявою про здійснення державної реєстрації земельної ділянки. Інформація про реєстрацію речового права відсутня, тобто ОСОБА_4 не було реалізовано право на оформлення договору оренди щодо спірної земельної ділянки. Натомість наявні в ДЗК відомості про реєстрацію сформованої на замовлення ОСОБА_4 спірної земельної ділянки, та з якою мається перетин сформованої на замовлення ОСОБА_1 земельної ділянки, перешкоджає останньому в реалізації його права на виділення земельної частки (пай) в натурі.

Позивач зазначає, що ділянка, на яку він претендує, безпідставно була віднесена та помилково зареєстрована як державна, що в подальшому перешкоджає йому в реалізації його права на виділення земельної частки (паю) в натурі.

Зокрема вказує, що дана земельна ділянка (площею 5.9210 га) відноситься до невитребуваних земель колективної власності ВАТ «Восток», а тому мала бути віднесена до земель комунальної власності та, за його заявою, вирішене питання, про оформлення ним свого права на виділення земельної частик (пай) на місцевості.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив:

встановити факт неправильності внесених даних до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, площею 5.9210 га, зареєстрованої за кадастровим номером :06:000:0363, розташованої на території Зеленогайської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, в частині неправильності зазначення форми власності та виду використання сільськогосподарських угідь;

визнати незаконним та скасування розпорядження Вітовської (Жовтневої) районної державної адміністрації від 14 липня 2011 року за №350-р «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду» в частині передачі в оренду земельної ділянки площею 5.9210 га, зареєстрованої за кадастровим номером :06:000:0363, розташованої на території Зеленогайської сільської ради Вітовського району Миколаївської області;

скасувати державну реєстрацію вищевказаної земельної ділянки за кадастровим номером :06:000:0363, шляхом скасування запису у Поземельній книзі у Державному земельному кадастрі;

визнати протиправним та скасувати рішення №РВ-07 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 01 серпня 2017 року, прийняте державним реєстратором відділу у Вітовському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області;

зобов`язати Державного кадастрового реєстратора Відділу у Вітовському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області вчинити реєстраційні дії, спрямовані на реєстрацію земельної ділянки згідно із заявою ОСОБА_1

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 травня 2020 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Так, відмовляючи у задоволенні позову в зв`язку з його недоведеністю, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних, достатніх та достовірних доказів, які б доводили його порушені права на земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_6 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК №0209484, виданого 09 лютого 2000 року Жовтневою РДА, належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Восток», площею 8.44 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) (том 1 а.с.37-38).

Згідно дублікату договору дарування права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, виданого 28 листопада 2014 року замість втраченого, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_1 , а останній прийняв у дар право на земельну частку (пай), яке належало ОСОБА_6 на підставі вищевказаного сертифікату (том 1 а.с.22,38).

В 2014 році ОСОБА_1 здійснив заходи до реалізації свого права з виділення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) та виготовив викопіювання конкретної бажаної земельної ділянки.

Листом Відділу Держземагентства у Жовтневому районі Миколаївської області №5379/01-16 від 22 вересня 2014 року у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 04 серпня 2014 року, 09 вересня 2014 року та 10 вересня 2014 року, позивачу повідомлено, що земельна ділянка, яка відображена на доданому до заяви ОСОБА_1 викопіюванні, що має орієнтовну площу 6.1 га, у зв`язку з тим, що при розподілі земель на паї була не витребувана та переведена до земель запасу згідно державної статистичної звітності. Розпорядженням Жовтневої РДА від 08 грудня 2010 року №752-р надано дозвіл ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації, що посвідчує право оренди земельної ділянки, а тому запропоновано звернутися до Зеленогайської сільської ради з метою з`ясування наявності вільних земельних ділянок, які належали ВАТ «Восток», для реалізації свого права на виділення земельної частки (паю) в натурі (том 1 а.с.74-75).

Позивач ОСОБА_1 з такою рекомендацією не погодився та 01 грудня 2014 року звернувся до Жовтневої РДА із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки і виділення її в натурі на місцевості. До заяви ОСОБА_1 було додано також викопіювання з проекту організації земельних ділянок в межах території Зеленогайської сільської ради та викопіювання з публічної карти земельної ділянки бажаної ним для виділення в натурі.

27 січня 2015 року Жовтнева РДА повідомила ОСОБА_1 про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту, оскільки під час перевірки відділом Держземагенством було встановлено, що земельна ділянка площею 6.1 га, місце зображення якої зазначене на наданому ОСОБА_1 викопіюванні з публічної кадастрової карти, перетинається із земельною ділянкою площею 11.541 га громадянки ОСОБА_4

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 січня 2016 року, зобов`язано Жовтневу РДА надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою за зверненням ОСОБА_1 від 01 грудня 2014 року (том 1 а.с.27-30).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що за умови доведеності того, що спірна земельна ділянка відноситься до невитребуваних земель ВАТ «Восток», позивач має на неї переважне право, оскільки набув його відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай).

Відповідно до розпорядження Вітовської районної державної адміністрації №288-р від 29 серпня 2016 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянину України ОСОБА_1 » останньому надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 8.44 умовних кадастрових гектар із нерозподільних (невитребуваних) земель в межах території Зеленогайської сільської ради Вітовського району Миколаївської області.

Відповідно до копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) громадянина ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Зеленогайської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, розробленої ДП «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», при складанні даної документації були використані матеріали «Проекту землеустрою щодо організації земельних ділянок (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Зеленогайської сільської ради», що зберігається в архіві даного підприємства (том 1 а.с.31-63).

За вказаною технічною документацією була сформована земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Зеленогайської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, на яку претендує ОСОБА_1 в межах реалізації свого права як власника сертифікату на право на земельну частку (пай) на виділення цього паю на місцевості (в натурі). Відповідно до технічної документації, сформована земельна ділянка має площу 5.4722 га, визначено її точки координат. За характеристикою земельна ділянка є ріллею богарною.

Також, у технічній документації наявне архівне викопіювання з публічної кадастрової карти, що використані з Проекту землеустрою щодо організації земельних ділянок (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Зеленогайської сільської ради, погоджене сільським головою Зеленогайської сільської ради, начальником Жовтневого районного відділу земельних ресурсів (а.с.41-44).

Згідно з класифікацією видів земельних угідь, земельна ділянка віднесена до ріллі.

Вказана технічна документація із землеустрою на затвердження до Вітоваської районної державної адміністрації не надходила.

Рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 01 серпня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо сформованої земельної ділянки у зв`язку з її перетином на 43.1111% із земельною ділянкою за кадастровим номером :06:000:0363 (том 1 а.с.23).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що речове право на земельну ділянку за кадастровим номером :06:000:0363 не зареєстроване (том 1 а.с.25).

Відповідно до даних Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, станом на 25 травня 2019 року, відповідно до інформації Державного земельного кадастру, вказана земельна ділянка має цільове призначення для сінокосіння та випасання худоби, форма власності державна, площа земельної ділянки 5.921 га, місце розташування: Миколаївська область Жовтневий (нині Вітовський) район, Зеленогайська сільська рада (том 1 а.с. 26).

Вказана земельна ділянка, сформована ПП ОСОБА_5 на замовлення громадянки ОСОБА_4 відповідно до проекту щодо відведення земельних ділянок в довгострокову оренду на 49 років. Дозвіл на замовлення та розроблення даного проекту землеустрою надано ОСОБА_4 як представнику 130 фізичних осіб, розпорядженням Жовтневої РДА від 08 грудня 2010 року за №752-р. (том 1 а.с.89,97).

Відповідно до вказаного проекту, форма власності на землю зазначена як державна. Підстави, з яких визначена форма власності, не наведені.

Реєстрація вказаної земельної ділянка за даним проектом є первинною.

З листа Відділу у Вітовському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 06 вересня 2019 року № 686/109-19 вбачається, що спірна земельна ділянка знаходиться на території Зеленогайської сільської ради Вітовського району Миколаївської області і обліковується як землі сільськогосподарського призначення для сінокосіння і випасання худоби. Вона зареєстрована 04 серпня 2014 року за заявою фізичної особи, а не перенесена з Державного реєстру земель. Цільове призначення земельної ділянки визначено у процесі реєстрації. Зміни до цільового призначення земельної ділянки не вносились. Дані про цільове призначення вказаної земельної ділянки до її реєстрації відсутні. Управління вказує про відсутність даних віднесення вказаної земельної ділянки до невитребуваних паїв, при цьому зазначає, що згідно наявної архівної копії Державного акту на право колективної власності на землю серії І-МК №000137, виданого ВАТ «Восток» на земельну ділянку площею 4616.64 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 12 жовтня 1999 року за №22, вказана земельна ділянка (за кадастровим номером :06:000:0363) входила до земель колективної власності (том 1 а.с.151-152).

Листом ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 06 вересня 2019 року вих.№29-14-0.2-6031/2-19 надано відповідь аналогічного змісту (том 1 а.с.153-155).

З архівної схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) з Технічної документації ВАТ «Восток», що погоджена у 2000 році головою ВАТ «Восток», головою сільської ради ОСОБА_7 .М. та начальником Жовтневого районного відділу земельних ресурсів ОСОБА_8 , вбачається опис меж земель ВАТ «Восток». Також визначено схематичні позначення земель, що підлягали паюванню, в тому числі без обмежень часу; почергово» визначені позначення земель, які не підлягали приватизації та земель пасовища, що мали бути виключені з земель, які підлягали паюванню (том 1 а.с.78).

З даної архівної схеми слідує, що вищевказаним Державним актом посвідчувалося право колективної власності ВАТ «Восток» на земельну ділянку, яка включала в себе в тому числі земельні ділянки, які не підлягали приватизації (землі загального користування) та землі пасовища, що також не включались до паювання.

Зі змісту вище вказаних відповідей Відділу у Вітовському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 06 вересня 2019 року №686/109-19 та листа ГУ Держагеокадастру у Миколаївській області від 06 вересня 2019 року вих.№29-14-0.2-6031/2-19 слідує, що спірна земельна ділянка знаходиться на території Зеленогайської сільської ради Вітовського району Миколаївської області і обліковується як землі сільськогосподарського призначення для сінокосіння і випасання худоби. У цих же листах зазначається про те, що спірна земельна ділянка (за кадастровим номером :06:000:0363) входила до земель колективної власності, які, в тому числі, включали в себе землі пасовища.

На підставі викладених обставини убачається, що між сторонами фактично виник цивільно-правовий спір щодо права позивача на виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки.

Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, ЗК України, а також інших законів, що видаються відповідно до них (ст.78 ЗК України).

Відповідно до ст.ст.177,181 ЦК України, ст.79 ЗК України земельна ділянка є об`єктом цивільних прав.

Земельне законодавство ґрунтується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом (пункт «в» частини першої статті 5 ЗК України).

08 липня 2003 року набрав чинності Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року №899-IV (далі Закон України), який визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Статтею 3 Закону України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), а саме: підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

З матеріалів справи та пояснень сторін слідує, що місцеположення в натурі земельної ділянки, на яку мав би право позивач, в установленому порядку не встановлювалось (доказів на спростування викладеного не надано).

За такого, вирішуючи спір по суті, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем порушення його права на земельну ділянку, яка б входила до складу земельної ділянки, переданої в оренду ОСОБА_4 .

Більш того, з матеріалів даної справи взагалі не можливо встановити належність сформованої на замовлення ОСОБА_1 земельної ділянки саме до невитребуваних паїв ВАТ «Восток».

Оскільки на час прийняття оскаржуваного розпорядження райдержадміністрації про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, позивач не підтвердив та не набув права власності на земельну ділянку (пай), яка б саме входила до складу земельної ділянки, переданої в оренду ОСОБА_4 , та не довів, що спір стосується однієї й тої самої земельної ділянки, то позовні вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження Вітовської (Жовтневої) районної державної адміністрації від 14 липня 2011 року за №350-р «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду» в частині передачі в оренду земельної ділянки площею 5.9210 га, зареєстрованої за кадастровим номером :06:000:0363, розташованої на території Зеленогайської сільської ради Вітовського району Миколаївської області та скасування державної реєстрацію вищевказаної земельної ділянки за кадастровим номером :06:000:0363, шляхом скасування запису у Поземельній книзі у Державному земельному кадастрі задоволенню не підлягають. При цьому, скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки можливо вирішити лише при встановленні судом порушеного майнового права позивача, похідним від якого є вимога щодо реєстрації майна та майнових прав.

Слід також заначити, що згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Разом з тим, позивач у судовому порядку захищає право на орієнтовний розмір та бажане місце розташування спірної земельної ділянки, вказані ним при розробці технічної документації із землеустрою. Власність на цю земельну ділянку в нього не виникла та не перебуває у межах правового захисту Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення №РВ-07 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 01 серпня 2017 року, прийняте державним реєстратором відділу у Вітовському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області та зобов`язання Державного кадастрового реєстратора Відділу у Вітовському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області вчинити реєстраційні дії, спрямовані на реєстрацію земельної ділянки згідно із заявою ОСОБА_1 , оскільки позовна заява не містить посилань щодо незаконності рішення державного кадастрового реєстратора та судом не встановлено порушень таким рішенням прав позивача. Більш того, вимоги щодо покладення обов`язку на державного реєстратора вчинити реєстраційні дії, спрямовані на реєстрацію земельної ділянки, не узгоджуються з положенням Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17 жовтня 2012 року за №1051, оскільки виключно до повноважень державного кадастрового реєстратора належить вирішення питання щодо прийняття рішення про внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей, а покладення такого обов`язку за судовим рішенням буде суперечити ст.19 Конституції України.

Вимоги позивача про встановлення факту неправильності внесених даних до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, площею 5.9210 га, зареєстрованої за кадастровим номером :06:000:0363, розташованої на території Зеленогайської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, в частині неправильності зазначення форми власності та виду використання сільськогосподарських угідь, заявлені не у спосіб, перебачений ст.16 ЦК України, а тому не підлягають задоволенню.

Отже, при вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Тому, враховуючи те, що інші доводи апеляційної скарги є суб`єктивним тлумаченням позивача, як обставин справи, так і норм діючого законодавства, та направлені на переоцінку доказів, яким районний суд дав належну правову оцінку, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були належним чином оцінені надані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Додаткових доказів, які б спростували правильність висновків суду першої інстанції, апеляційній інстанції також не надано. Докази ж та обставини, на які посилається позивач у апеляційні скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 03 липня 2020 року