Провадження № 22-ц/812/1102/20
Постанова

іменем України

01 липня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2020 року року за клопотанням ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

В клопотанні зазначено, що рішенням Норильського міського суду Красноярського краю від 23 січня 2019 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 безпідставного збагачення у сумі 536 467 рублів 44 копійки, відсотки за користування чужими коштами в розмірі 422 256 рублів 28 копійок, витрати по сплаті державного мита в розмірі 12 787 рублів 24 копійки.

Як зазначає ОСОБА_1 , дане рішення набрало законної сили 15 травня 2019 року на території Російської Федерації, однак на даний час вона проживає в Україні, де вказане рішення не має законної сили. Боржник ОСОБА_3 добровільно виконувати вказане рішення не бажає, що призводить до порушення її права розпорядження належним їй майном.

ОСОБА_1 просила суд надати дозвіл на примусове виконання вказаного рішення іноземного суду.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2020 року клопотання залишено без розгляду. Вказана ухвала суду мотивована тим, що до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду ОСОБА_1 не додано документу, що визначає в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її клопотання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 проживає в Україні та не має інформації в якій частині виконано рішення суду Російської Федерації. Таку інформацію може надати до суду або до органів виконавчої служби боржниця ОСОБА_3 апелянт вважає, що суд в оскаржуваній ухвалі допустив надмірний формалізм.

Боржником через представника подано відзив на вказану апеляційну скаргу, в якому наголошується на законності оскаржуваної ухвали суду, оскільки суду надано документи на підтвердження того, що рішення іноземного суду перебуває на примусовому виконанні за місцем роботи ОСОБА_3 та щомісячно сума боргу зменшується, в зв`язку з відрахуванням із заробітної плати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Згідно з вимогами ст. 466 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; мотиви подання клопотання. До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Частиною 4 статті 466 ЦПК України передбачено суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

З матеріалів справи вбачається, що 21 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення Норильського міського суду Красноярського краю Російської Федерації від 23 січня 2019 року про стягнення з ОСОБА_3 на її користь безпідставного збагачення у сумі 536467, 44 рублів, проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 422256, 28 рудлів та державного мита у сумі 12787, 24 рублів.

В клопотанні ОСОБА_1 посилалася на те, що останнім відомим їй місцем проживання боржника ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 . В добровільному порядку ОСОБА_3 вказане судове рішення виконувати не бажає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови від 18 червня 2019 року судового пристава-виконавця Російської Федерації для здійснення стягнення копію виконавчого документа № ФСО24156830 від 28 травня 2019 року, виданого Норильським міським судом Красноярського краю у справі № 2-30/2019, що вступило в законну силу 15 травня 2019 року, з зазначенням предмету виконання - стягнення майнового характеру не в бюджет РФ в розмірі 971510, 96 рублів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 направлено за місцем роботи боржника та отриманням доходу - Муніципальна бюджетна освітня установа «Середня загальноосвітня школа № 3», яка розташована за адресом Красноярський край м. Норильськ, вул. Радянська буд. 5.

Так, встановивши вказані обставини, районний суд постановляючи ухвалу про залишення клопотання без розгляду та його повернення разом із документами заявниці ОСОБА_1 , виходив з того, що подане клопотання не відповідає вимогам ст. 466 ЦПК України, оскільки до нього не додано офіційного документу, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню.

Враховуючи, що при розгляді даної справи встановлено, що рішення іноземного суду фактично виконується у примусовому порядку за місцем проживання та роботи боржника в РФ, із доданих електронних документів в суді апеляційної інстанції вбачається, що сума заборгованості зменшується щомісячно та на даний час становить 658980, 01 рублів, районний суд обґрунтовано дійшов висновку, що до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не додані всі необхідні документи, а саме документ, що визначає в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню, та постановив ухвалу про залишення клопотання без розгляду, повернувши клопотання разом з документами, що додані до нього, особі яка його подала, тобто ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги, стосовно можливості усунути вказаний недолік під час розгляду справи чи під час виконання рішення суду, не можна прийняти до уваги.

Згідно зі статтями 81,82 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладена у м. Мінську 22 січня 1993 року (далі - Конвенція) передбачає можливість визнання та виконання судових рішень, винесених у цивільних і сімейних справах, а також вироків у частині цивільного позову.

Згідно з положеннями ст. 53 Конвенції клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається компетентному суду Договірної сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню. До клопотання додаються: рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; документ, з якого випливає, що сторона, проти якої винесено рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання, документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Аналогічні положення містяться в ч. 2 ст. 466 ЦПК України, які встановлюють, що до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,

Пунктом 4 частини 3 цієї статті передбачено, що до клопотання додається документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше).

З аналізу наведених норм слідує, що зазначений в них перелік документів, які додаються до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду є обов`язковим, та має передувати розгляду справи. В разі не виконання вказаних умов закону, ч. 4 ст. 466 ЦПК України встановлені відповідні наслідки, які і застосовані районним судом.

З урахуванням викладеного, також підлягає відхиленню довод апеляційної скарги щодо надмірного формалізму з боку суду, оскільки обмеження визначені законом слід вважати правомірними та такими, що не порушують гарантії встановлені п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод .

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали районного суду, колегія не вбачає правових підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, а саме 06 липня 2020 року.

Судді Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І. Темнікова