Провадження № 6/161/69/20
У Х В А Л А

23 червня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Авдійчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначив, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.11.2019 року його було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до повного виконання зобов`язання за виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М №7263, виданого 03.08.2017 року про стягнення з нього на користь АТ КБ «Приватбанк» 679095,57 грн. боргу.

Так, при розгляді питання про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України, державний виконавець посилався на ту обставину, що він злісно ухиляється від виконання рішень судів, при цьому будь-яких доказів його намірів залишити межі України з метою уникнення відповідальності доведено не було. Існуюче обмеження несе в собі ознаки забезпечення позову, лише з відмінністю, що таке було винесено в межах виконавчого провадження. На даний час у державного виконавця відсутнє будь-яке право вчиняти дії в рамках виконання судових рішень по причині відсутності відкритих виконавчих проваджень.

Враховуючи викладене, а також те, що існуюче обмеження його права у виїзді за кордон порушує основоположні норми Конституції України та норми Європейського права, тому просить суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, накладене ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.11.2019 року.

Також зазначив, що станом на 06.12.2019 року не має жодних заборгованостей перед АТ КБ «Приватбанк».

Заявник до початку розгляду справи по суті подав заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримує із підстав, у ній зазначених та просив її задовольнити.

Представник Першого відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції також подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В задоволенні заявлених ОСОБА_1 вимог просив відмовити за безпідставністю.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як з`ясовано судом, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.11.2019 року було задоволено подання Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у праві виїзду за межі України (а.с. 41-42).

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі "Гочев проти Болгарії" Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і згадуване вище рішення Європейського Суду "Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии", § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою " ОСОБА_3 Конт, ОСОБА_4 і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".

Тобто, застосовуючи ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

За змістом ст. 441 ЦПК України скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Так, із довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що станом на 06.12.2019 року ОСОБА_1 немає заборгованості перед банком (а.см. ).

Крім того, як слідує із постанови про закінчення виконавчого провадження від 19.06.2020 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М №7263, виданого 03.08.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 679095,57 грн. закінчено (а.с. ).

Вирішуючи питання про скасування заходів тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд вважає, що обмежувальний захід було застосовано до боржника у зв`язку із встановленням судом фактом ухилення від виконання рішення суду, а тому скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Отже, системний аналіз норм чинного законодавства і вчинення дій боржника з метою погашення боргу, тобто сукупність досліджених обставин справи дають підстави дійти переконливого висновку про наявність обставин для скасування обмежувальних заходів, оскільки боржником виконані боргові зобов`язання, умисних дій, спрямованих на ухилення від виконання виконавчих документів не представлено і зважаючи на відсутність на примусовому виконанні виконавчих документів, то обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України не сприятиме виконанню судових рішень, підстави вважати, що останній ухилятиметься від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями відсутні, а тому заява підлягає до задоволення.

На підставі ст. ст. 352, 354, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , встановлене ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.11.2019 року у справі № 161/8857/19 за поданням першого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текс ухвали складений 23 червня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк