Справа №701/492/20
Номер провадження2/701/239/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2020 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого - судді - І. Д. Калієвського

за участю секретаря - Г.І. Байдужої

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом за позовом ОСОБА_1 , представника позивача адвоката: Котар Світлани Володимирівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, виключення майна зі спадщини,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідачів про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, виключення майна зі спадщини.

На підставу своїх вимог спирається на те, що 11 травня 2006 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який було зареєстровано Виконкомом Бучанської селищної ради м. Ірпеня Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис №33.

Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі реєстрації народжень 11 травня 2006 року зроблено відповідний актовий запис за №97.

7 серпня 2007 року позивач розірвала шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області серії НОМЕР_1 від 07.08.2007 року. Однак, після розірвання шлюбу позивач продовжувала проживати разом із ОСОБА_4 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільний побут, мали спільний бюджет, спільні обов`язки по відношенню один до одного, виховували свою дитину. Таким чином, вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, що свідчить про наявність фактичних відносин як чоловіка та жінки, але без реєстрації шлюбу. Будь-яких інших шлюбів позивач, а ні ОСОБА_4 з дня розірвання вказаного шлюбу й по сьогоднішній день не укладали. Під час спільного проживання однією сім`єю (фактичних шлюбних відносин), а саме: з серпня 2007 року по 25 лютого 2020 року, а ні позивач, а ні ОСОБА_4 , в зареєстрованому шлюбі не перебували.

За час спільного проживання ними придбано згідно копії договору купівлі-продажу житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований в АДРЕСА_2 , який 18.04.2017 року посвідчений приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Завірюхою О.В., право власності на вищевказаний житловий будинок зареєстроване за ОСОБА_4 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 квітня 2017 року. Згідно копії договору купівлі-продажу земельної ділянки, який 18.04.2017 року посвідчений приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Завірюхою О.В. ОСОБА_4 , придбав земельну ділянку площею 0,3918 га., кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0185, що розташована в АДРЕСА_2 . Право власності на вищевказану земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_4 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 квітня 2020 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 26 лютого 2020 року Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Представник позивача зазначає, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною - (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків та вважає, що вищезазначене майно було придбане ОСОБА_4 , разом з позивачкою під час проживання однією сім`єю в інтересах їх сім`ї, тому дане майно, відповідно до ст. ст. 60, 74 Сімейного кодексу України, є позивача з ОСОБА_4 спільною сумісною власністю. Ніякої окремої домовленості та шлюбного договору між позивачем та ОСОБА_4 , не існує. Таким чином, частки у придбаному позивачем з ОСОБА_4 , під час спільного проживання однією сім`єю, майні є рівними, а тому позивачу належить 50 % такого майна.

Чинним законодавством України встановлено, що "сім`єю" на відміну від "шлюбу" є проживання осіб, пов`язаних спільним побутом, та у яких є взаємні права та обов`язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім`ї не існує спеціального порядку реєстрації.

Отже на підставі вищезазначеного пердставник позивача просить встановити факт позивача проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства з ОСОБА_4 , з серпня 2007року по ІНФОРМАЦІЯ_3 (день смерті ОСОБА_4 ).

Щодо визнання спірного майна спільною сумісною власністю сторін та визнання права власності на частку майна представник позивача зазначає, що відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, слід встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Представник позивача обгрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що набуті ОСОБА_1 та ОСОБА_4 житловий будинок та земельна ділянка в результаті спільної праці за спільні кошти під час проживання сім`єю без реєстрації шлюбу в період з серпня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , є їх спільною сумісною власністю, а відповідно до ст. 100 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні».

Якщо титульним власником спільного є лише один співвласник (наприклад, лише на ім`я одного із подружжя у шлюбі придбано та зареєстровано земельну ділянку, житловий будинок чи автомобіль), а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, або навіть не визнається чи заперечується, то на підставі норм ст.392 Цивільного кодексу України та приведеної вище правової позиції Верховного Суду України зацікавлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб`єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні, оскільки з певних причин (наприклад, відсутності на це згоди титульного власника) договір про визначення часток в нотаріальному порядку не завжди може бути укладений, що змушує представника позивача звернутися до суду з даним позовом.

Позивач та представник позивача до суду не з`явилися, але згідно письмової заяви позовні вимоги підтримують за виключенням вимоги щодо стягнення з відповідачів судових витрат та просили їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає та просить справу слухати у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає та просить справу слухати у її відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обстаини та відповідні правовідносини.

11 травня 2006 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який було зареєстровано Виконкомом Бучанської селищної ради м. Ірпеня Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис №33 (а.с.14).

Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі реєстрації народжень 11 травня 2006 року зроблено відповідний актовий запис за №97 (а.с.15).

7 серпня 2007 року позивач розірвала шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області серії НОМЕР_1 від 07.08.2007 року (а.с.16).

Предсставник позивача обгрунтовуючи позовні вимоги вказує, що після розірвання шлюбу позивач продовжувала проживати разом із ОСОБА_4 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільний побут, мали спільний бюджет, спільні обов`язки по відношенню один до одного, виховували свою дитину. Таким чином, вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, що свідчить про наявність фактичних відносин як чоловіка та жінки, але без реєстрації шлюбу. Будь-яких інших шлюбів позивач, а ні ОСОБА_4 з дня розірвання вказаного шлюбу й по сьогоднішній день не укладали. Під час спільного проживання однією сім`єю (фактичних шлюбних відносин), а саме: з серпня 2007 року по 25 лютого 2020 року, а ні позивач, а ні ОСОБА_4 , в зареєстрованому шлюбі не перебували.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 26 лютого 2020 року Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).(а.с.19).

Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб.

Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України.

Правовідносини з приводу встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном та його розподіл регулюються Сімейним Кодексам України.

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

За приписами ч. 2 ст. З СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі №1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 1 січня 2012 року, викладеними у судовій практиці щодо розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом); відсутній спір про право.

Відповідно до ч. 2 ст. З СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (ст. 36 СК України).

Факт проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу в період з 8 серпня 2007 р. по 25 лютого 2020 р. знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки проти даного факту не заперечували відповідачі, оскільки визнали позовні вимоги в даній частині.

Також даний факт підтверджується письмовими поясненнями гр. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 , які кожен зокрема підтвердили факти та обставини, що дають підстави вважати про наявність та відповідність факту спільного проживання позивачки з гр. ОСОБА_4 в період з 8 серпня 2007 р. по 25 лютого 2020 р.

Крім того даний факт підтверджується матеріалами справи, а саме: характеристикою ОСОБА_5 , згідно якої зазначено, що батько - ОСОБА_4 постійно відвідував шкільні збори (а.с.43); довідкою ЖБК "Стікольний" від 04.05.2020 р., згідно якої вбачається разом з позивачкою за адресою АДРЕСА_1 з 2004 р. і до дня смерті проживав ОСОБА_4 , 1975 р.н., вели спільне господарство (а.с.44), спільними фотокартками (а.с.45-59).

Судом встановлено, що за час спільного проживання ОСОБА_4 придбано згідно копії договору купівлі-продажу житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований в АДРЕСА_2 , який 18.04.2017 року посвідчений приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Завірюхою О.В., право власності на вищевказаний житловий будинок зареєстроване за ОСОБА_4 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 квітня 2017 року та згідно копії договору купівлі-продажу земельної ділянки, який 18.04.2017 року посвідчений приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Завірюхою О.В. вбачається, що ОСОБА_4 також придбав земельну ділянку площею 0,3918 га., кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0185, що розташована в АДРЕСА_2 . Право власності на вищевказану земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_4 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 квітня 2020 року (а.с.20-30).

Суд зазначає, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною - (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків та вважає, що вищезазначене майно було придбане ОСОБА_4 , разом з позивачкою під час проживання однією сім`єю в інтересах їх сім`ї, тому дане майно, відповідно до ст. ст. 60, 74 СК України, є позивача з ОСОБА_4 спільною сумісною власністю.

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки.

Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків.

До особистих немайнових прав подружжя СК відносить ті, які є найбільш важливими та на які можна впливати нормами сімейного права. Це право на материнство та батьківство; право на повагу до своєї індивідуальності; право на духовний розвиток; право на зміну прізвища; право на розподіл обов`язків та спільне вирішення питань життя сім`ї; право на особисту свободу.

Загальними засадами регулювання особистих немайнових відносин між подружжям згідно зі ст. 7 СК є здійснення їх з урахуванням права на таємницю особистого життя подружжя, права кожного з них на особисту свободу та неприпустимість свавільного втручання в сімейне життя; відсутність привілеїв чи обмежень кожного із подружжя за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; здійснення прав та обов`язків кожним із подружжя на рівних засадах. Цей принцип базується на загальних положеннях ст. 24 Конституції України й означає право кожного з подружжя на особисту свободу; спільне вирішення питань материнства, батьківства, виховання й освіти дітей, інших питань життя сім`ї; право кожного з подружжя на повагу до своєї індивідуальності; обов`язок подружжя щодо побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільної турботи про матеріальне забезпечення сім`ї та розвиток дітей.

Відповідно до роз`яснень, даних у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, слід встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що набуті ОСОБА_1 та ОСОБА_4 житловий будинок та земельна ділянка в результаті спільної праці за спільні кошти під час проживання сім`єю без реєстрації шлюбу в період з серпня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , є їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 100 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №11від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами,встановленими статтями 69-72СК України та ст.372 ЦК України.

Відтак згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Якщо титульним власником спільного є лише один співвласник (наприклад, лише на ім`я одного із подружжя у шлюбі придбано та зареєстровано земельну ділянку, житловий будинок чи автомобіль), а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, або навіть не визнається чи заперечується, то на підставі норм ст.392 ЦК України зацікавлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб`єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні, оскільки з певних причин (наприклад, відсутності на це згоди титульного власника) договір про визначення часток в нотаріальному порядку не завжди може бути укладений.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 191, 247, 259, 264, 265, 268, 274-279 ЦПК України, ст. ст. 11, 368, 372, 392 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 21, 60, 63, 68, 69, 71, 74 СК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (зареєстрована та проживає АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) із ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис №123 складений 26.02.2020 р. Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), без реєстрації шлюбу в період з 8 серпня 2007 року по 25 лютого 2020 року.

Визнати житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 43,2 кв.м., житловою 26,7 кв.м., об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (зареєстрована та проживає АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис №123 складений 26.02.2020 р. Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Виключити 1/2 частину житлового будинок за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 43,2 кв.м., житловою 26,7 кв.м., зі складу спадкового майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнавши за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (зареєстрована та проживає АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), право власності на 1/2 частину житлового будинок за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 43,2 кв.м, житловою 26,7 кв.м., як обов`язкову частку майна, яка належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (зареєстрована та проживає АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис №123 складений 26.02.2020 р. Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) як чоловіку та дружині.

Визнати земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0185 розташовану за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 0,3918 га., об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (зареєстрована та проживає АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис №123 складений 26.02.2020 р. Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Виключити 1/2 частину земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0185 розташованої за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 0,3918 га зі складу спадкового майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнавши за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (зареєстрована та проживає АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0185 розташованої за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 0,3918 га., як обов`язкову частку майна, яка належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (зареєстрована та проживає АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис №123 складений 26.02.2020 р. Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) як чоловіку та дружині.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя І.Д.Калієвський