Справа № 330/1272/19
Провадження № 2/408/819/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року смт Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Соболєва Є.О.,

при секретареві Савенко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому позивач просить: 1) визнати дійсним договір купівлі-продажу Ѕ квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 12.04.2011 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; 2) визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на майно, що придбане за сумісні кошти подружжя, а саме: три земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; котедж для відпочинку А-1 загальною площею приміщень 75,7 кв.м; котедж для відпочинку А-2 загальною площею приміщень 25,7 кв.м; котедж для відпочинку Б-3 загальною площею приміщень 204,5 кв.м; житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; автомобіль Opel Movano Sovab F9 державний номерний знак НОМЕР_1 ; автомобіль Mitsubishi Lancer 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказала, що вона з відповідачем ОСОБА_2 перебувала в шлюбі з 16 січня 1991 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась спільна дитина - ОСОБА_4 , який є неповнолітнім, крім того, у сторін є також спільний син, який є повнолітнім, однак мешкає разом із позивачем. Постановою апеляційного суду Запорізької області від 23.01.2018 шлюб між ними розірваний. За час сумісного життя ними на спільні грошові кошти набуто спільне майно, а саме: три земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; котедж для відпочинку А-1, загальною площею приміщень 75.7 кв.м; котедж для відпочинку А-2 загальною площею приміщень 25.7 кв.м; котедж для відпочинку Б-3, загальною площею приміщень 204.5 кв.м; житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_3 ; автомобіль Opel Movano Sovab F9 державний номерний знак BB 6264 АТ; автомобіль Mitsubishi Lancer 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 ; квартира за адресою АДРЕСА_1 . Дане майно є їхньою спільною сумісною власністю. Оскільки між ними виник спір щодо визнання такого майна спільним майном подружжя, позивач змушена була звертатися до суду.

В судове засідання сторони не з`явились.

Представник позивача - адвокат Шурхно К.А. як у підготовче судове засідання, так і в судове засідання з розгляду справи по суті надавав заяви, в яких просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, також просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач про час і місце розгляду сповіщувався належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не надавав, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило .

За таких обставин суд вважав можливим розглянути справу за відсутності сторін за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке.

Судом встановлено, що сторони з 16 лютого 1991 року по 23 січня 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей, один з який є повнолітнім. Ці обставини встановлені судовим рішенням, а саме постановою апеляційного суду Запорізької області від 23.01.2018, а тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

За час шлюбу сторонами дійсно були придбані три земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Ці обставини підтверджуються належними доказами, а саме: нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу земельних ділянок від 04.06.2014, 31.10.2014 та 22.10.2015, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 17-21, 28-30, 41-43), а також договором купівлі-продажу житлового будинку від 27 січня 1994 року, зареєстрованим 03.07.1995 в Свердловському БТІ за № 9737.

Вимогами ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР, що діяв на час реєстрації між сторонами шлюбу, передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Дана норма фактично є тотожною ч. 1 ст. 60 СК України (діє на цей час), де встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Застосовуючи наведені норми закону до спірних правовідносин, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо визнання права спільної сумісної власності сторін на вказане вище майно, а саме на три земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , та житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_3 , оскільки це майно було набуто подружжям під час зареєстрованого шлюбу, іншого судом не встановлено, тому в цій частині позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Інші вимоги позивача задоволенню не підлягають.

1.Стосовно вимог позивача щодо визнання права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 на три котеджі для відпочинку А-1, А-2 та Б-3, дані вимоги не можуть бути задоволені через те, що вони не відповідають вимогам закону.

Згідно вимог ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону (ч. 3 ст. 331 ЦК).

Технічними паспортами на будинки підтверджується факт, що на придбаних подружжям ОСОБА_5 земельних ділянках, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , були побудовані котеджі для відпочинку А-1, А-2 та Б-3. Дані об`єкти нерухомості мають характер капітальних споруд, тобто таких, які підлягають прийняттю в експлуатацію згідно вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та державній реєстрації відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано суду доказів того, що на побудовані котеджі зареєстроване право власності або за позивачем, або за відповідачем.

За таких обставин суд не має правових підстав визнавати право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 на вказані об`єкти будівництва.

2.Це ж стосується й вимог позивача щодо визнання права спільної сумісної власності сторін на автомобіль Opel Movano Sovab F9, державний номерний знак НОМЕР_5 , та автомобіль Mitsubishi Lancer 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 .

Із доданих до позовної заяви документів на автомобілі вбачається: з одного документа видно який саме це автомобіль, тобто Opel Movano Sovab F9 (див. а.с. 40), однак хто є його власником - незрозуміло; з другого документа видно хто є власником автомобіля з державним номером НОМЕР_6 , тобто ОСОБА_2 (а.с. 40 об.), проте що це за автомобіль - незрозуміло.

Позивачем не надано повних даних про ці автомобілі, тому із цих підстав слід відмовити їй у задоволенні вимоги щодо визнання вказаних вище автомобілів спільною сумісною власністю сторін.

3.Що стосується вимог про визнання дійсним договору купівлі-продажу Ѕ частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також визнання даної квартири спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 , то ці вимоги є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,

Позивачем надані докази щодо набуття ОСОБА_2 (в тому числі шляхом дарування йому ОСОБА_3 Ѕ частки) під час шлюбу з позивачем права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 .

Документів щодо набуття ОСОБА_2 права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем не надано.

За таких обставин, враховуючи, що суд не вправі виходити за межі заявлених вимог, тому у задоволенні вказаних вище вимог позивача слід відмовити, оскільки на їх підтвердження доказів не надано взагалі, а відносно наданих документів вимоги не заявлялись.

Таким чином, з наведеного йдеться, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України на її користь з відповідача слід стягнути судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду, пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , іпн. НОМЕР_7 , ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , іпн. НОМЕР_8 , на майно, що придбане за сумісні кошти подружжя, а саме:

-три земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ;

-житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , іпн. НОМЕР_8 , на користь ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , іпн. НОМЕР_7 , судовий збір, сплачений позивачем при зверненні з цим позовом до суду, пропорційно задоволених вимог в сумі 583,79 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 273 Цивільного процесуального кодексу України, яке може бути оскаржене безпосередньо до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення, але не пізніше строку завершення карантину.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 12 червня 2020 року.

Головуючий: Є.О. Соболєв