Постанова

Іменем України

30 червня 2020 року

м. Київ

справа № 303/6036/17

провадження № 61-38893св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Мукачівський центр позашкільної освіти Мукачівської міської ради Закарпатської області, Управління освіти, молоді та спорту виконавчогокомітету Мукачівської міської ради Закарпатської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета

спору - Мукачівська міська рада Закарпатської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Управління освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області на постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 16 травня 2018 року у складі колегії суддів: Кожух О. А., Мацунича М. В., Куштана Б.П.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Мукачівського центру позашкільної освіти Мукачівської міської ради Закарпатської області, Управління освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Мукачівська міська рада Закарпатської області, про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Мукачівського центру позашкільної освіти Мукачівської міської ради Закарпатської області, Управління освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Мукачівська міська рада Закарпатської області, про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що позивач працювала на посаді керівника гуртків Мукачівської станції юних техніків Мукачівської міської ради Закарпатської області (далі - Мукачівська станція юних техніків).

Наказом Мукачівської станції юних техніків від 20 травня 2015 року № 17-к ОСОБА_1 звільнено з указаної посади з 02 червня 2015 року у зв`язку з ліквідацією установи згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України. Підставою звільнення зазначено рішення Мукачівської міської ради Закарпатської області від 15 січня 2015 року № 1310, яким зокрема вирішено ліквідувати Мукачівську станцію юних техніків, а також виданий на його підставі наказ управління освіти Мукачівської міської ради від 03 лютого 2015 року № 21 «Про ліквідацію Мукачівської станції юних техніків».

Вказувала, що таке звільнення вважає незаконним, оскільки рішення Мукачівської міської ради Закарпатської області від 15 січня 2015 року № 1310 в частині вирішення питання щодо ліквідації Мукачівської станції юних техніків скасовано постановою Мукачівського міськрайонного суду від 29 липня 2015 року. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року вказану постанову залишено без змін.

У подальшому постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року скасовано реєстраційні дії, пов`язані з внесенням до Єдиного державного реєстру запису про припинення Мукачівської станції юних техніків.

Після цього рішенням Мукачівської міської ради Закарпатської області від 06 жовтня 2016 року № 325 реорганізовано, зокрема, Мукачівську станцію юних техніків шляхом її приєднання до Мукачівського центру позашкільної освіти, який є правонаступником зазначеної організації.

Таким чином, фактично мала місце не ліквідація Мукачівської станції юних техніків, а її реорганізація.

Позивач указувала, що про порушення свого права їй стало відомо 12 жовтня 2017 року, коли на адвокатський запит від начальника Управління освіти, молоді та спорту виконкому Мукачівської міської ради Закарпатської області від 10 жовтня 2017 року надійшла письмова відповідь про те, що Мукачівську станцію юних техніків реорганізовано шляхом приєднання до Мукачівського центру позашкільної освіти на підставі рішення Мукачівської міської ради Закарпатської області від 06 жовтня 2016 року № 325 із доданою копією вказаного рішення.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити його; визнати незаконним та скасувати наказ від 20 травня 2015 року № 17-к про звільнення позивача; поновити її на посаді керівника гуртків Мукачівської станції юних техніків; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 03 червня 2015 року по 18 грудня 2017 року у розмірі 127 888,82 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з пропуском строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 16 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 грудня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Визнано незаконним та скасовано наказ Мукачівської станції юних техніків від 20 травня 2015 року № 17-к про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника гуртків.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника гуртків Мукачівської станції юних техніків.

Стягнуто з Управління освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Мукачівської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 73 756,41 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що вирішуючи питання про поновлення строку звернення за вирішенням трудового спору, судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що рішення Мукачівської міської ради від 15 січня 2015 року (на підставі якого було проведено звільнення позивача) скасовано постановою Мукачівського міськрайонного суду від 29 липня 2015 року, яка набрала законної сили. При цьому постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року, скасовано відповідний запис у державному реєстрі про припинення юридичної особи в якій працювала позивач, та з цього моменту, юридично Мукачівська станція юних техніків відновила свою цивільну правоздатність. Судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_1 про поновлення на роботі тривав два місяці, проте, оскільки строк звернення до суду було позивачем пропущено з поважних причин, середній заробіток за час вимушеного прогулу слід стягувати з 03 червня 2015 року (наступний день після звільнення позивача) до 18 грудня 2017 року (в межах позовних вимог).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, Управління освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її з Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.

12 червня 2020 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогою про поновлення на роботі.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не надіслали відзив на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ОСОБА_1 працювала на посаді керівника гуртків Мукачівської станції юних техніків.

Рішенням Мукачівської міської ради Закарпатської області від 15 січня 2015 року № 1310, зокрема, вирішено ліквідувати Мукачівську станцію юних техніків з 01 червня 2015 року.

На підставі вказаного рішення управлінням освіти Мукачівської міської ради Закарпатської області було видано наказ від 03 лютого 2015 № 21 «Про ліквідацію Мукачівської станції юних техніків».

Наказом Мукачівської станції юних техніків від 20 травня 2015 року № 17-к ОСОБА_1 звільнено з посади керівника гуртків із 02 червня 2015 року у зв`язку з ліквідацією установи згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України (т. 1 а. с. 12).

Підставою звільнення зазначено рішення Мукачівської міської ради Закарпатської областівід 15 січня 2015 року № 1310, а також виданий на його підставі наказ управління освіти Мукачівської міської ради від 03 лютого 2015 року № 21 «Про ліквідацію Мукачівської станції юних техніків».

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 липня 2015 року у справі № 303/3290/15-а (провадження № 2а/303/154/15) визнано незаконним та скасовано рішення Мукачівської міської ради Закарпатської області70 позачергової сесії 6-го скликання від 15 січня 2015 року № 1310 «Про внесення змін у структуру, штат та чисельність виконавчих органів Мукачівської міської ради, комунальних установ та організацій», в частині абзаців 5, 6 Розділу VІІІ про ліквідацію «з 01 червня 2015 року Станції юних техніків та Центру туризму, краєзнавства та екскурсій»; визнано незаконним та скасовано рішення Мукачівської міської ради Закарпатської області74 позачергової сесії 6-го скликання від 26 березня 2015 року № 1382, яким внесено зміни до рішення Мукачівської міської ради Закарпатської області 70 позачергової сесії 6-го скликання від 15 січня 2015 року № 1310 «Про внесення змін у структуру, штат та чисельність виконавчих органів Мукачівської міської ради, комунальних установ та організацій», а саме: абзаци 5, 6 викладено в наступній редакції «з 01 червня 2015 року Мукачівську станцію юних техніків Мукачівської міської ради Закарпатської області; з 01 червня 2015 року Мукачівський центр туризму, краєзнавства, екскурсій і спорту учнівської молоді Мукачівської міської ради Закарпатської області».

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року вказану постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської областівід 29 липня 2015 року залишено без змін. Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 15 березня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Мукачівської міської ради на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 липня 2015 року у вказаній справі № 303/3290/15-а.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року скасовано реєстраційні дії, пов`язані з внесенням до Єдиного державного реєстру запису про припинення Мукачівської станції юних техніків (т. 1 а. с. 28 - 30).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 766/1343/18 (провадження № 61-48471св18).

Установлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити й обговорити причини пропуску цих строків, а також навести в рішенні мотиви, чому він поновлює чи вважає неможливим поновити порушений строк.

Згідно із статтею 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Рішенням Мукачівської міської ради Закарпатської області від 15 січня 2015 року (на підставі якого було проведено звільнення позивача) скасовано постановою Мукачівського міськрайонного суду від 29 липня 2015 року, яка набрала законної сили.

При цьому постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року, скасовано відповідний запис у державному реєстрі про припинення юридичної особи в якій працювала позивач, та з цього моменту, юридично Мукачівська станція юних техніків відновила свою цивільну правоздатність.

Позивач не була стороною у вказаних адміністративних справах, у зв`язку з чим не могла знати про обставини, що були пов`язані з визнанням незаконними й скасуванням рішень про ліквідацію установи, де працювала позивач та відновлення цивільної правоздатності установи. При цьому Управління освіти виконавчого комітету Мукачівської міської ради, як сторона у вказаних адміністративних справах, у свою чергу, самостійно не повідомило позивача про дані суттєві обставини, які безпосередньо впливають на її трудові права.

Відповідачем не надано належних і допустимих доказів щодо моменту, коли ОСОБА_1 дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Натомість позивачем доведено, що про порушення її права, а саме про факт реорганізації, а не ліквідації закладу - їй стало відомо тільки 12 жовтня 2017 року, коли на адвокатський запит надійшла відповідь начальника Управління освіти, молоді та спорту виконкому Мукачівської міської ради від 10 жовтня 2017 року із доданою копією рішення Мукачівської міської ради від 06 жовтня 2016 року № 325 «Про реорганізацію позашкільних закладів».

До суду позивач звернулась 23 жовтня 2017 року (т. 1 а. с. 1).

Отже, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що строк звернення позивача за вирішенням трудового спору пропущено з поважних причин, а тому такий підлягає поновленню.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 16 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
І. М. Фаловська