Провадження № 2/369/532/20
01.07.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
Головуючої судді: Дубас Т.В.,
при секретарі Мазурик Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Свій мотивує наступним.
ОСОБА_1 , є власником будинку АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується записом в будинковій книзі.
Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої 24.06.2019 року № 727 виданої Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради, у даному будинку зареєстровано п`ятеро людей, серед яких відповідач ОСОБА_2 .
Однак, відповідач на даний час прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, хоча фактично, з грудня 2018 року та по даний час в зазначеному будинку не проживає та не з`являється.
Обов`язків наймача жилого приміщення, пов`язаних з утриманням житлового приміщення та оплатою комунальних послуг, відповідач не виконує. Позивач сама сплачує всі комунальні послуги, утримує будинок в належному стані, робить необхідні ремонти.
Тому позивач просила визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житлом в будинку АДРЕСА_1 .
Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги позов підтримала, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, в точу числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки суду невідомі.
За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , є власником будинку АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується записом в будинковій книзі.
Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої 24.06.2019 року № 727 виданої Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради, у даному будинку зареєстровано п`ятеро людей, серед яких відповідач ОСОБА_2 .
Однак, відповідач на даний час прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, хоча фактично, з грудня 2018 року та по даний час в зазначеному будинку не проживає та не з`являється.
Обов`язків наймача жилого приміщення, пов`язаних з утриманням житлового приміщення та оплатою комунальних послуг, відповідач не виконує. Позивач сама сплачує всі комунальні послуги, утримує будинок в належному стані.
Згідно із ч. 1ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Ч. 1ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно дост. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Ч. 1ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.
В ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживаючи більше року, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України дає суду підстави визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .
За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.
На підставі ст.ст. 3, 11, 15, 16, 316 - 319, 321, 379, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. 3 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 206, 223, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням -задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарженняякщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.
Суддя: Дубас Т.В.