Справа № 569/8918/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді: Смолій Л.Д.

при секретарі: Хлуд І.П.

за участю сторін: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

та їх представників: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості в праві на спадкування за законом,

Встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості в праві на спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з лютого 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала із ОСОБА_5 однією сім`єю в АДРЕСА_1 . Вказує, що вони з ОСОБА_5 мали близькі стосунки, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, але не звернулись до державного органу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації шлюбу. Окрім того зазначає, що ОСОБА_5 мав другу групу інвалідності, був учасником бойових дій в Афганістані, постійно потребував лікування та догляду, оскільки втрачав пам`ять та увагу, мав запаморочення, головні болі, порушення зору. У 2016 році померлий отримав перелом шийки тазостегнової кістки у зв`язку з чим перебував у безпорадному стані, потребував стороннього догляду та піклування, яке вона йому надавала впродовж вказаного часу. Просить встановити факт проживання її однією сім`єю із ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу з лютого 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити черговість отримання права на спадщину із четвертої на другу чергу та надати їй право на спадкування разом із відповідачем ОСОБА_2 .

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, вказала, що проживала із ОСОБА_5 однією сім`єю з лютого 2010 року, вони вели спільне господарство, мали спільний побут. Вказала, що працювала, отримувала заробітну плату, а ОСОБА_5 пенсію. Зазначила також, що останніх півроку доглядала чоловіка, оскільки він міг ходити тільки по квартирі, готувала їжу, вони спільно придбали мультиварку, блендер. З братом ОСОБА_2 чоловік спілкувався лише по мірі необхідності, з сусідами не спілкувались.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить врахувати, що ОСОБА_5 з 20.06.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 був у безпорадному стані, потребував допомоги, яку йому надавала позивач, купувала ліки. Зазначила, що обряд поховання був здійснений відповідачем, позивач поховання не здійснювала.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивач не проживала з ОСОБА_5 з 2010 року, оскільки в той час він зустрічався з іншою жінкою, яка померла у 2012 році. Окрім того, до 2013 року позивач не могла жити з його братом, оскільки він проживав з матір`ю, ОСОБА_1 вселилась у квартиру після смерті матері у 2013 році. Вказав, що брат йому повідомив, що почав проживати з позивачем, оскільки йому самому важко психологічно, одружуватись з позивачем він не планував. Зазначив також, що похованням брата займався він та його дружина, позивач в цьому участі не брала, купівлею ліків також займався він або дружина. ОСОБА_5 був матеріально забезпечений, оскільки отримував пенсію близько 3000 гривень, крім цього син, який проживає в США, передавав на ім`я його дружини по 50 доларів США, які вона передавала ОСОБА_5 . Просив врахувати, що його брат ніколи не був безпорадний, йому дійсно важко було ходити після травми, пересувався на милицях, проте міг сам собі приготувати їжу, ходив в магазин. Підтримав поданий до суду відзив, просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, підтримала поданий до суду відзив. Зазначила, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не було відносин, що притаманних подружжю, позивач була зареєстрована у житлі тимчасово, за договором найму та не довела належними та допустимими доказами наявність спільного побуту та факт ведення ними спільного господарства. Комунальні послуги позивач, проживаючи в житлі, на даний час не сплачує, чим допустила заборгованість. Просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 . (а.с. 68).

17 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до другої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (а.с. 16)

Як вбачається із відповіді Другої Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 10 травня 2018 року позивачу роз`яснено, що вона не входить до кола спадкоємців ОСОБА_5 , оскільки родинний зв`язок з останнім не підтверджено. (а.с. 17)

Як вбачається із записів оглянутої в судововому засіданні будинкової книги на квартиру АДРЕСА_1 (копія якої міститься в матеріалах справи) у ній були зареєстровані померлий ОСОБА_5 постійно з 22 лютого 1989 року, позивач ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_6 за договором піднайму у періоди з 06.12.2011 року по 19.06.2015 року та з 09.03.2016 року по 18.03.2016 року.

З копії паспорта позивача ОСОБА_1 вбачається, що вона була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 також у періоди з 22.07.2016 року по 06.08.2016 року, з 19.01.2017 року по 21.02.2017 року, та з 12.07.2017 року.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0696699 від 13.06.2017 року ОСОБА_5 встановлено другу групу інвалідності з 01 травня 2017 року по 01 травня 2020 року у зв`язку з пораненням, отриманим під час проходження військової служби. (а.с. 62).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що ОСОБА_5 знав з 2008 року, позивача знає з 2010 року, познайомився з нею вдома у ОСОБА_5 , коли ще була жива його матір. Вказує, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_5 як сім`я, придбали обручки, вирішили одружитись після операції ОСОБА_5 . Позивач готувала їжу, доглядала ОСОБА_5 , виконувала домашню роботу, прала, збирала урожай.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дав покази про те, що знає позивача з 2014 року, ОСОБА_5 з 2012-2013 року, бував у них в гостях близько 2 разів на місяць. ОСОБА_5 розповідав про ОСОБА_1 як про свою дружину, після отриманої ОСОБА_5 травми позивач працювала замість нього в автоцентрі. Припускає, що у них був спільний бюджет.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , який працює лікарем-травматологом у Рівненській обласній клінічній лікарні повідомив суду , що ОСОБА_5 пересувався за допомогою милиць, перебував на стаціонарному лікуванні з 19.09.2017 року по 13.10.2017 року. Був виписаний додому, від оперативного лікування відмовився у зв`язку з фінансовим станом. Також зазначив, що ОСОБА_5 міг сам приймати їжу, потребував сторонньої допомоги.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , яка є племінницею ОСОБА_5 та донькою відповідача показала суду, що вона проживала з одному будинку з дядьком. З позивачем познайомилась після смерті бабусі в кінці 2013 року. Вказала, що ОСОБА_5 отримував пенсію по інвалідності, працював до 2016 року, обробляв город. Дядько ходив по квартирі, міг вийти на вулицю, сам готував їсти, у безпорадному стані ніколи не був, позивач ніколи не займалась господарством. Похованням ОСОБА_5 займались її батьки (відповідач ОСОБА_2 з дружиною). Зазначила, що її дядько ОСОБА_5 зареєстрував позивача у квартирі для того, щоб вона отримувала допомогу на дитину, одружуватись з нею не планував.

Свідок ОСОБА_11 , що був допитаний в судовому засіданні, показав, що знав ОСОБА_5 з 1990 року, вони дружили, заходив до нього в гості 1-2 рази на тиждень. Вперше свідок побачив позивача після смерті матері ОСОБА_5 . Повідомив, що у ОСОБА_5 був перелом шийки бедра, тому він пересувався на милицях, проте сам собі готував їсти, отримував пенсію.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що знайома з ОСОБА_5 близько 20 років, до 2013 року він проживав з матір`ю по АДРЕСА_1 . Зазначила, що ОСОБА_5 працював на заправці, сам готував собі їсти, пересувався на милицях, похованням ОСОБА_5 займався брат ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_13 , лікар Центральної міської лікарні, яка була допитана судом, показала, що з ОСОБА_5 , який проживав на АДРЕСА_1 перебували в дружніх відносинах, він часто звертався до неї особисто та з матір`ю як до лікаря. Вказала, що ОСОБА_5 проживав з позивачем після смерті матері. ОСОБА_5 пересувався на милицях, сам «накрив стіл» на свій день народження. Його похованням займались брат з дружиною, присутність позивача була непомітною.

Як вбачається із довідки Рівненського об`єднаного управління ПФУ від 27 червня 2018 року ОСОБА_5 знаходився на обліку в управлінні та отримував пенсію по інвалідності військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу, що підтверджує пояснення відповідача про те, що ОСОБА_5 утримував себе самостійно.

Посилання відповідача на ту обставину, що питаннями поховання брата ОСОБА_5 займався він підтверджуються наданими копіями свідоцтва про поховання ОСОБА_5 , № 0002722, що видане 14.11.2017 року, копією квитанції про отримання відповідачем допомоги на поховання ОСОБА_5 , та копіями квитанцій до прибуткового касового ордера № 4 від 14.11.2017 року, № 6 від 22.11.2017 року та № 12 від 20.12.2017 року про понесення ОСОБА_2 витрат на оплату поминального обіду. (а.с.63,64,67)

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1216, 1258, 1264 ЦК України, закріплено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Відповідно до ч. 2 ст.3 СК України закріплено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Конституційним судом України у рішенні від 03.06.1999 № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Законодавчо встановлено, що обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є понесення з спадкодавцем спільних витрат, наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Вказаних обставин судом не встановлено, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо ведення спільного бюджету та спільних витрат, це обґрунтовується позивачем посиланням на показання свідків, які в свою чергу, не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту (Постанова Верховного Суду від 14.02.2018 р., справа № 129/2115/15-ц).

Надані суду копії квитанцій (а.с. 158-169) стверджують про оплату комунальних послуг ОСОБА_5 та не свідчать про спільне понесення витрат на утримання житла із позивачем. Долучена до матеріалів справи копія договору № 12556 про реструктуризацію заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення від 22 січня 2019 року свідчить лише про наявність між позивачем та РОВКПВКГ «Рівнеоблводоканал» цивільно-правових відносин, доказів того, що ОСОБА_1 несла витрати на оплату заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення у будинку за адресою АДРЕСА_1 після його укладення 29 січня 2019 року позивачем суду не надано.

Роздруківка переписки у соціальній мережі, що надана позивачем, не береться судом до уваги, оскільки є неналежним та не допустимим доказом. З неї неможливо з достовірністю встановити між ким велась розмова, у який час, кого та яких обставин стосувалась.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі та достатні докази того, що ОСОБА_1 проживала разом із ОСОБА_5 однією сім`єю у розумінні ч. 2 ст. 3 СК України.

Окрім того, відповідно до абз. п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» закріплено, що до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» свідоцтво про державну реєстрацію шлюбу видається кожному із подружжя.

Окрім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» № 1474-VIII від 14.07.2016 було виключено частину 10 статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», яка передбачала, що в паспортах громадянина України осіб, які зареєстрували шлюб, робиться відмітка із зазначенням прізвища, імені, по батькові і року народження другого з подружжя та місця і дати такої реєстрації. Таким чином, паспортні дані, які були надані позивачем не є достатнім доказом на підтвердження факту відсутності у неї реєстрації шлюбу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Таким чином, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті на їх належність, допустимість, достовірність, достатність, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу з лютого 2010 по ІНФОРМАЦІЯ_1 до задоволення не підлягають, оскільки є не доведеними та не обґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

В свою чергу, оскільки ОСОБА_1 не визнана судом особою, яка проживала зі спадкодавцем однією сім"єю не менш як п"ять років до відкриття спадщини, не є спадкоємцем ОСОБА_5 за законом, належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено перебування спадкодавця у безпорадному стані, її позовні вимоги про зміну черговості отримання права на спадщину разом із відповідачем ОСОБА_2 є безпідставними та до задоволення не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 129 Конституції України, ст. 1216, 1220, 1258, 1264 ЦК України, ст. 3 СК України, ст.13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості в праві на спадкування за законом - відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 травня 2018 року у виді заборони Другій Рівненській державній нотаріальній конторі видавати свідоцтво про право на спадщину у спадковій справі № 61841982 до розгляду справи № 569/8918/18 - скасувати.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Рівненського Апеляційного суду безпосередньо або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя -