Справа № 289/1742/19
Номер провадження 2/289/237/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Сіренко Н.С.,

за участю секретаря судового засідання - Галькевич Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Великорацький старостинський округ Радомишльської міської ради Житомирської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

/

ВСТАНОВИВ:

16.10.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований рідний брат позивача, він ж відповідач по справі ОСОБА_2 , однак, останній не проживає в зазначеному будинку понад п'ятнадцять років, проте, добровільно не бажає знятися з реєстраційного обліку в житловому будинку позивача. Факт реєстрації відповідача в даному будинку порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, що і стало підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав зазначених в позові, та в подальшому планує відчужити належний їй будинок, однак реєстрація відповідача є перешкодаю у вільному розпорядженню майном.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що не проживає сімнадцять років в належному позивачу будинку, працює в місті Києві, де живе у друзів, однак не має житла для реєстрації свого місця проживання.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву в якій просить провести розгляд справи без його участі на підставі наявних доказів (а.с.64).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.03.2011, виданого Михальовим Г.І. , державним нотаріусом Радомишльської районної державної нотаріальної контори Житомирської області та зареєстрованого в реєстрі за № 1-547, належить житловий будинок з надвірними будівлями під АДРЕСА_1 . (а.с.15,17,18-21).

27.03.2019 комісією в складі в.о. старости Великорацького старостинського округу Радомишльської міської ради Житомирської області ОСОБА_6, сусідів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , складено Акт обстеження соціального стану, з якого вбачається, що зі слів власника житлового будинку ОСОБА_1 , брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом п'ятнадцяти років, тобто з 2003 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживає (а.с.27).

03.09.2019 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про добровільне зняття з реєстрації місця проживання, мотивовану тим, що позивач є законним власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.22,23,24,25,26).

У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР , які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

У ч. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Аналіз статті 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 688/63/15ц (6-709цс16).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки право власності презюмується статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» та нормами ЦК України, в даному випадку вимоги позивача, як власника житлового будинку, законні та обґрунтовані, оскільки реєстрація відповідача в належному ОСОБА_1 житловому будинку, порушує її право власності, створює перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю.

Зазначений висновок співпадає з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 у справі № 734/387/15ц (№ 6-2931цс16).

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), третя особа без самостійних вимог Великорацький старостинський округ Радомишльської міської ради Радомишльського району Житомирської області (12201, Житомирська область, м. Радомишль, вул. Соборний Майдан, 12, ), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 06.07.2020.

Суддя Н. С. Сіренко