КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 361/5946/2019

провадження: 22-ц/824/8591/2020

07 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянув в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2020 року в складі судді Сердинського В.С.,

встановив:

16.08.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 26.04.2019 на паркувальному майданчику магазину "Сільпо" по вул. Київській, 241 у м. Бровари сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю належного їй автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2019 року ОСОБА_2 визнано винною у зазначеній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України у виді штрафу.

Згідно звіту №94/43.08.19 про оцінку вартості матеріального збитку від 12.08.2019, виконаного ФОП " ОСОБА_3 ", вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 21 839,56 грн.

Зазначила, що крім матеріальних збитків, їй також було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у завданні негативних наслідків у виді стресу під час наїзду транспортного засобу відповідача, внаслідок неправдивих свідчень відповідача та протиправного намагання перекласти відповідальність на неї, погроз відповідача та її чоловіка, зверхнього ставлення до неї, як до людини. Внаслідок протиправної поведінки відповідачавон а була змушена на шість місяців змінити свій звичайний спосіб життя, нервувати з приводу протиправної поведінки відповідача. Заподіяні моральні збитки оцінила в розмірі шести прожиткових мінімумів , встановлених на момент ДТП: 1 853 грн х 6 місяців = 11 118 грн.

Для відстоювання своїх прав вона була змушена додатково понести витрати на збирання доказів в сумі 7 330,68 грн.

Посилаючись на вказані обставини, а також правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2808 цс15, постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 754/1114/15-ц, зазначила про право потерпілої особи вимагати відшкодування завданих збитків на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь: 21 839,56 грн у якості відшкодування матеріальних збитків у зв`язку з пошкодженням автомобіля; 11 118 грн - у відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями відповідача; 1 000 грн - за проведення оцінки визначення вартості матеріальних збитків; 7 330,68 грн - у відшкодування додатково понесених витрат на збирання доказів. Також просила відшкодувати витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в загальному розмірі 23 136, 56 грн, що включає в себе: 21 839, 56 грн - матеріальні збитки, 1 297 грн -витрати на проведення оцінки КТЗ, а також 2 500 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 6 152,60 грн, з яких: 5 000 грн - витрати на професійну правничу допомогу; 1 152, 60 грн - сплачений судовий збір за подання до суду апеляційної скарги.

Свої доводи мотивує тим, що оскаржуваним судовим рішенням було встановлено ту обставину, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну під час експлуатації наземного транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Sport», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", що підтверджується Полісом № ЕР-191195625 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Таким чином, за відшкодування завданої шкоди ОСОБА_1 мала звертатися до ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп". Зазначений правовий висновок ґрунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц).

Вважає, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2020 року є незаконним, оскільки при розгляді справи суд не врахував висновки,викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2020 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Заперечення ґрунтується на правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2808 цс15, постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 754/1114/15-ц, про абсолютне право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем.

Також зазначила, що відповідачем не виконано вимоги ст.33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", остання чинила перешкоди у встановленні істини, вводила в оману працівників поліції, суд, страхову компанію, а тому її аргументи не можуть бути взяті судом до уваги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26 квітня 2019 року на паркувальному майданчику магазину "Сільпо" по вул. Київській, 241 у м. Бровари, сталася ДТП за участю автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 та автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2019 року закрито провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2019 року ОСОБА_2 визнано винною у зазначеній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України у виді штрафу.

Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент вчинення ДТП була застрахована в ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", що підтверджується Полісом № ЕР-191195625 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Внаслідок ДТП автомобіль позивача ОСОБА_1 зазнав механічних ушкоджень.

Відповідно до звіту №94/43.08.19 про оцінку вартості матеріального збитку від 12.08.2019, виконаного ФОП " ОСОБА_3 ", вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає 11 942,27 грн, без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу - 21 839,56 грн (а.с.31-47).

Судом встановлено, що за послуги експерта за складання вказаного висновку позивачем сплачено 1 000 грн (а.с.48). Крім цього, позивачем понесені витрати за проведення робіт на сервісній станції під час проведення оцінки втрат від ДТП в розмірі 297 грн (а.с.23).

Доказів фактично понесених позивачем витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) суду надано не було.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування заподіяних збитків 21 839,56 грн, а також витрат на оплату послуг експерта за складання звіту в сумі 1 000 грн та вартості проведених робіт на сервісній станції під час проведення оцінки втрат від ДТП в розмірі 297 грн, суд першої інстанції виходив з того, що заподіяна позивачу майнова шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі за рахунок винної у ДТП особи відповідно до положень ст. 22, 1166, 1192 ЦК України, оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому відшкодуванні з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Sport», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" відповідно до Полісу № ЕР-191195625 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, встановлено в розмірі 100 000 грн, розмір франшизи - 2 000 грн.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.

У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Суд першої інстанції не врахував, що за наявності вини відповідача у скоєнні ДТП саме ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" є зобов`язаною особоюза відшкодування завданої шкоди у межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (підпункт 37.1.4 пункту 37.1).

В даній справі позивач звернулася до суду з позовом до відповідача у межах річного строку, маючи можливість упродовж указаного строку звернутися до страховика.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Належними відповідачами у спорах про відшкодування шкоди в межах суми страхового відшкодування є не страхувальник, а страховик, до якого ОСОБА_1 позов не пред`явила.

Тому оскаржуване судові рішення в частині задоволення позову до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в межах суми страхового відшкодування є помилковим, оскільки у цій частині вимог, за виключенням суми франшизи в розмірі 2000 грн, яка страховиком не відшкодовується, позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у вказаній частині невірно встановлені обставини справи, висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовано норми матеріального права, тому рішення суду першої інстанції у відповідності до ч.1 ст.376 ЦПК України у вказаній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме відповідач є відповідальною особою за її відшкодування.

Вказаний висновок доводами апеляційної скарги спростовано не було.

Апеляційна скарга не містить доводів в частині незгоди з визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди, а також в частині відмови в задоволенні позову, а тому останнє у цій частині не є предметом апеляційного розгляду.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За частиною 1 ст.141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 цього Кодексу, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи розмір задоволених позовних вимог (10,9%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за подання позовної заяви в сумі 83,76 грн.

Враховуючи розмір задоволених вимог по апеляційній скарзі (17,55%), з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати в сумі 202,28 грн по сплаті судового збору та 877,50 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.10 ст.141 цього Кодексу, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З огляду на викладене, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати в сумі 996,02 грн (1079,78 грн - 83,76 грн).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2020 року в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 23 136 грн 56 коп. скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2020 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) заподіяну майнову шкоду в сумі 2 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 996,02 грн.

В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк