КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/776/18
Провадження № 2/488/758/20 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

03.06.2020 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд міста Миколаєва в складі:

головуючої судді Лазаревої Г.М.,

при секретарі Криницькій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Установи 28 Управління начальника робіт "про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, середнього заробітку за час вимушеного прогулу"

В С Т А Н О В И В:

02 березня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом до відповідача Установи 28 Управління начальника робіт, уточнивши який остаточно просив:

- визнати його звільнення з посади майстра будівельно-монтажної дільниці № 6 на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України незаконним та скасувати наказ т.в.о. начальника Установи від 19 січня 2018 року № 3 "Про звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ".

- поновити його на посаді майстра будівельно-монтажної дільниці № 6.

- стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за чотири робочі дні, а саме 22, 23, 24, 25 січня 2018 року.

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки, а саме з 26 січня 2018 року по 3 лютого 2018 року включно, тобто за 9 календарних днів.

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.01.2018 року по день прийняття рішення.

- стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу (а.с. 78).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що 01.08.2009 року був прийнятий на роботу в Установу 28 Управління начальника робіт на посаду майстра 6-ї будівельно-монтажної дільниці на час будівництва об`єктів, з 01.08.2017 року призначений начальником бази виробничого обслуговування будівельно-монтажної дільниці № 6, з 11.09.2017 року призначений начальником будівельно-монтажної дільниці № 6. Відповідно до наказу від 18 грудня 2017 року № 61-К переведений на посаду майстра будівельно-монтажної дільниці № 6.

19 січня 2018 року ним була подана заява про звільнення за згодою сторін з 25.01.2018 року, яка була направлена на юридичну адресу підприємства засобами поштового зв`язку.

До 25.01.2018 року включно позивач перебував на робочому місці та виконував свої посадові обов`язки.

03.02.2018 року отримав від відповідача лист від 30.01.2018 року № 14 та наказ від 19.01.2018 року № 3 "Про звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 " та трудову книжку.

З отриманих документів йому стало відомо про звільнення з роботи за п. 2 ч.І статті 41 Кодексу законів про працю України - у зв`язку з втратою довір`я з боку власника або уповноваженого ним органу.

Позивач вважає, що звільнення його за вказаною підставою є незаконним, оскільки його посадові обов`язки за займаною посадою не були безпосередньо пов`язані з обслуговуванням грошових, товарних або культурних цінностей. Матеріальні цінності, що використовувались ним в процесі роботи не мають ознак товару. Відповідно до посадової інструкції в функції позивача не входить безпосереднє обслуговування грошових або товарних цінностей. З моменту призначення на посаду майстра будівельно-монтажної дільниці № 6 договір про повну матеріальну відповідальність позивач не підписував, жодних матеріальних цінностей за актами приймання-передачі не отримував.

Крім того, відповідач зазначав, що підставою втрати до нього довір`я стало виявлення не облікованих будівель і споруд, але облік товарно-матеріальних цінностей проводиться в бухгалтерських документах та не відноситься до посадових обов`язків позивача. За період його роботи на підприємстві він жодного разу не мав допуску до бухгалтерських документів та не перевіряв правильність та повноту обліку товарно-матеріальних цінностей підприємства, оскільки, по-перше, вказані дії не віднесено до його посадових обов`язків, по-друге, територіально бухгалтерія підприємства розташована за юридичною адресою в м. Києві, а його робоче місце знаходиться в м. Миколаєві.

Щодо функціонування на землях оборони в с. Горіховка незаконного фермерського господарства, взагалі незрозуміло як це пов`язано з його посадовими обов`язками, оскільки відсутня вказівка на належність цих земель оборони саме відповідачу (правова підстава для використання відповідачем вказаних земель), не вказано їх точне місце розташування (оскільки у підприємства відсутні будь-які об`єкти на земельних ділянках, що розташовані в с. Горіховка), яким чином встановлено функціонування фермерського господарства, які документи встановлюють незаконність його функціонування.

Інших фактів порушень з боку позивача, що могли бути підставою для його звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, в наказі про звільнення не вказано.

Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що звільнення за п. 2 ч. 1 статті 41 КЗпП України є дисциплінарним стягненням, але порядок застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення порушено з боку відповідача, що призвело до прийняття незаконного на необгрунтованого наказу про його звільнення.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що, на його думку, позивач пропустив строк звернення до суду, передбачений статтею 233 КЗпП України, звертає увагу на те, що під час інвентаризації матеріальних засобів в будівельно-монтажній дільниці №6 виявлено не обліковані будівлі та спорди кам`яна двоповерхова технічна споруда, підземне сховище-ангар, чотири збірних агара 9х20 м, сховище з металу, товарні станки, свердлильний станок вертикальний, баштовий кран, вагон-битовки в загальній кількості 16шт. Виявлено об`єкт незвершеного будівництва за відсутності договору підряду на будівництво (двоповерхова будівля з вбудованими виробничимиприміщенями та технічними боксами 40х25 м), що на думку відповідача підтверджує використання ОСОБА_1 доручених для безпосереднього обслуговування цінностей в особистих цілях. Чотири збірних агара та сховище з металу використовувалися протягом тривалого часу сторонніми особами для зберігання власного майна. Тільки після виявленого порушення Установою укладені договори на зберігання. На думку відповідача це також підтверджує використання ОСОБА_1 доручених для безпосереднього обслуговування цінностей в особистих інтересах та нанесення матеріальної шкоди. Крім того виявлено нестачу довірених ОСОБА_1 матеріальних цінностей крану козлового КК-12,5 СМ-32, а також розкомплектованість автомобільного транспорту в кількості 7 шт,,крана-піонера. Халатне відношення ОСОБА_1 до своїх трудових обв`язків підтверджується періодом тимчасового виконання ним обов`язків начальника дільниці у період тимчасового виконання обов`язків начальника Установи Годуляном згідно з наказом від 11.09.2017 року. Також під час інівентаризації виявлено, що кран козловий КК-20/5,25-9, який належить Установі, з вини ОСОБА_1 не був облікований п обухгалтерському обліку, незаконно переданий в оренду стороннім організаціям. Крім того, на землях оборони в с. Горохівка Миколаївської області тривалий час діяло незаонне фермерське господарство в особистих інтересах ОСОБА_1 , чим Установі завдано матеріальної шкоди. Відповідач також посилався на те що відповідно до п.3 розділу 2 Посадової інструкції майстра будівельно-монтажної дільниці від 2017 року майстер організовує приймання матеріалів, конструкцій, виробів, їх складування та облік, згідно п.8 забезпечує застосування за призаченням будівельних машин, транспортних засобів, згідно п.1розділу 4 несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, а також за невикористання або неповне використання своїх функціональих прав, що передбачені цією посадовою інструкцією. Відповідач послався також на те, що відповідно до п.2.1 Посадової інструкції від 08.08.2006року №32 начальник дільниці зобов`язаний забезпечити цільове і раціональне використання матеріальних ресурсів ввіреної дільниці та організувати роботу по веденню обліку та складання звітності про господарську та виробничу діяльість дільниці. Отже, на думку відповідача, позивач ОСОБА_1 відносився до кола осіб, які безпосередньо обслуговують матеріальні цінності, оскільки він за своїми посадовими обов`язками здійснював безпосередньо керівництво й контроль за матеріально-технічним постачанням ремонтгих та експлуатаційних матеріалів і за організацією ефективної системи їх обліку та звітності. Відповідач зазначив, що з ОСОБА_1 було укладено договір про повну матріальну відповідальність від 2014 року. Стосовно вимог про порушення строку видачі трудової книжки відповідач зазначив, що за згодою позивача вона була направлена йому поштовим відприавленням разом з копієюнаказу про звільнення та отримана 30.01.2018 року (а.с. 40-47).

Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01.10.2019 року позовні вимоги були задоволені частково; визнано звільнення ОСОБА_1 з посади майстра будівельно-монтажної дільниці №6 на підставі п.2 ст.41 КЗпП України незаконним та скасовано наказ т.в.о. начальника Установи від 19 січня 2018 року №3 «Про звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді майстра будівельно-монтажної дільниці №6 Установи 28 Управління начальника робіт. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу 126426,92 грн. та 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 150-153).

За заявою відповідача заочне рішення було скасовано ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08.01.2020року (а.с. 210).

В судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 надав заяву, в якій змінені позовні вимоги підтримав, просив про задоволення позову.

Представник відповідача у судове засідання по справі не з`явився, причини неявки суду не повідомив, належним чином та своєчасно був сповіщений судом про розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Судовим розглядом встановлено, що 01.08.2009 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в Установу 28 Управління начальника робіт на посаду майстра 6-ї будівельно-монтажної дільниці на час будівництва об`єктів, з 01.08.2017 року призначений начальником бази виробничого обслуговування будівельно-монтажної дільниці № 6, з 11.09.2017 року призначений начальником будівельно-монтажної дільниці № 6. Відповідно до наказу від 18 грудня 2017 року № 61-К переведений на посаду майстра будівельно-монтажної дільниці № 6.

Обов`язки майстра будівельних і монтажних робіт будівельної дільниці Установи 28 Управління начальника робіт визначені посадовою інструкцією, яка затверджена 08.08.2006 року наказом начальника Установи 28 УНР №132, однак вона не містить даних про ознайомлення з нею ОСОБА_1 (а.. 15-16).

Відповідно до Розділу 2 Інструкції майстр будівельних і монтажних робіт зобов`язаний, зокрема: здійснювати керівництво виробничо-господарською діяльністю дільниці; забезпечувати виконання будівельно-монтажних робіт, економне витрачання сировини, матеріалів, палива, енергії (п. 2.1,2.2); приймає участь у здійсненні робіт по виявленню резерву виробництва по кількості, якості і асортименту продукції, що випускається, раціональному використанню робочого часу і виробничого устаткування (п. 2.8); забезпечує своєчасний перегляд в установленому порядку нормативів трудових витрат (п.2.11) та інші.

19 січня 2018 року наказом № 328 Управління начальника робіт Міністерства оборони України позивача та іншу особу (начальника будівельно-монтажної дільниці № 6) звільнено з займаних посад у зв`язку з втратою довір`я з боку власника або уповноваженого ним органу згідно п. 2 ч. 1 ст. 41 Кодексу Законів про працю України. Зі змісту наказу вбачається, що під час інвентаризації наявності та якісного стану матеріальних засобів на Дільниці № 6 «виявлено не обліковані будівлі та споруди - кам`яна двоповерхова технічна споруда, підземне сховище - ангар, чотири збірних ангара 9х20 м, сховище з металу, товарні станки, свердлильний станок, баштовий кран, вагон-битовки в кількості 16 шт., об`єкт незавершеного будівництва за відсутності договору підряду. При цьому чотири збірних ангара та сховище з металу використовуються протягом тривалого часу сторонніми особами для зберігання власного майна без укладення договорів зберігання та без оплати послуг. Крім того, на землях оборони в с. Горохівка Миколаївської області діє незаконне фермерське господарство. Зазначені порушення стали можливими внаслідок винних дій, недбалого виконання посадових (службових) обов`язків з боку позивачата іншої особи, які безпосередньо обслуговують товарні цінності, їх дії дають підстави для втрати довір`я до них з боку власника або уповноваженого ним органу» (а.с.13).

У 2014 році між Установою «28 управління начальника робіт» та ОСОБА_3 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, в п. 1 «в» якого вказано, що працівник, який займає посаду майстра в відділі будівельно-монтажної дільниці № 6 (на той час позивач займав саме таку посаду) приймає на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому роботодавцем матеріальних цінностей і у зв`язку з викладеним зобов`язується вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей (а.с. 56).

Інвентаризаційною комісією, утвореною згідно з наказом відповідача виявлені порушення обліку, збереження та використання матеріальних засобів в будівельно-монтажній дільниці № 6. Під час інвентаризації наявності та якісного стану матеріальних засобів виявлено не обліковані будівлі та споруди - кам`яна двоповерхова технічна споруда, підземне сховище-ангар, чотири збірних ангара 9х20 м., сховище з металу, токарні станки, свердловий станок вертикальний, баштовий кран, вагон - битовки в загальній кількості 16 штук, кран козловий КК-12,5, СМ-32, а також розкомплектованість автомобільного транспорту в кількості 7 штук, крана-піонера; вантажопідйомні механізми КБ-405-1А, КБ-403А, КК-20/5,25-9, які були передані в оренду сторонній організації (а.с. 49-51, 52).

Згідно зі ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл, тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Утрата довір`я може бути результатом скоєння такого проступку, що дає роботодавцеві підстави зробити висновок про те, що подальше залишення такого працівника на роботі, пов`язаній зі зберіганням чи обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей, може призвести до втрати цих цінностей.

Як роз`яснено в абзаці другому п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.

Під товарними цінностями тут розуміються не будь-які матеріальні цінності, а лише ті, що мають ознаки товару. Товар у розумінні п. 2 ст. 41 КЗпП - це матеріальні цінності, які прийняті на зберігання, зберігаються на складі, відпускаються зі складу, з торгового залу, іншого сховища.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Безпосереднє обслуговуванням грошових коштів і товарних цінностей є їх прийняття, збереження, транспортування, розподіл тощо.(п. 47 постанови ВС від 06 лютого 2019 року у справі №521/4221/16).

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 займав посаду майстра 6-ї будівельно-монтажної дільниці на час будівництва об`єктів з 01.08.2009 року по 01.08.2017 року, та з 18.12.2017 року по день звільнення. Проте, відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 при призначенні на вказану посаду був ознайомлений з вказаною Інструкцією.

Надана відповідачем посадова інструкція майстра будівельно-монтажної дільниці, датована 2017 роком, якою передбачено, що майстер організовує приймання матеріалів, конструкцій, виробів, їх складування та облік (п.3), забезпечує економне витрачання матеріалів, застосування за призначенням технологічної оснастки, будівельинх машин, енергетичного устаткування,транспортних засобів і засобів захисту працюючих (п.8) та інше, також не має данних про ознайомлення позивача з нею (а.с.57-58).

Аналіз змісту трудових обов`язків позивача свідчить про те, що ним не виконувались операції, по`язані з безпосереднім обслуговуванням грошових коштів і товарних цінностей.Виконання ним обов`язків майстра не носить відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Також відповідно до наведених норм трудового законодавства особі, яка за своєю посадою обслуговує товарні цінності, при прийомі на цю посаду такі товарні цінності передаються під звіт.

При цьому з такими працівниками, як правило укладається договір про повну матеріальну відповідальність, або такий договір може не укладатися, але роботодавець відповідно до закону мав право на його укладення.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (статті 138 КЗпП України).

Відповідачем суду не надано відповідних доказів за правилами ст. 76-80 ЦПК України, які б підтверджували, що ввірені позивачу за посадою товарні цінності передавалися під звіт, зокрема, складався акт про приймання товарних цінностей, який би містив перелік майна та його індивідуальні характеристики.

Наданий відповідачем договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність за 2014 рік, який укладався з позивачем, слід оціновати з урахуванням тієї обставини, щодоговори про повну матеріальну відповідальність можна укладати тільки з тими працівниками, які займають посади або виконують роботи, передбачені відповідними нормативно-правовими актами.

Перелік посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностеи?, які були передані і?м для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва було затверджено постановою No 447/24 Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань, Секретаріату Всесоюзноі? Центральноі? Ради Профспілок від 28 грудня 1977 р.

Посада позивача не передбачена в зазначеному Переліку посад та видів робіт, крім тоговиконання позивачем посадових обов`язків або виконання ним роботи за спеціальністю безпосередньо не пов`язане зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва довірених йому цінностей.

При цьому звільнення за втрату до працівника довір`я можна застосувати лише в разі вчинення ним винних дій. Працівник передбачав або повинен був передбачати негативні наслідки своїх дій. Вину працівника має довести роботодавець відповідними доказами, а також обов`язок обґрунтувати втрату довір`я до працівника покладається також на роботодавця, який повинен навести об`єктивні докази вини працівника у завданні матеріальної шкоди роботодавцеві або створенні загрози завдання такої шкоди. Недовір`я до працівника не може уґрунтовуватися лише на підозрі власника або уповноваженого ним органу.

З огляду на надані відповідачем докази та встановлені обставини, суд вважає, що Установа «28 управління начальника робіт» не довела відповідними доказами, що позивач під час виконання своїх обов`язків майстра отримував під звіт товарні цінності, які повинен був безпосередньо обслуговувати.

Також відповідачем не доведено, що саме дії позивача при перебуванні ним на посаді майстра Дільниці № 6 призвели до наявності не облікованих будівель та споруд, інших товарних цінностей, незаконного їх використання протягом тривалого часу сторонніми особами та наявності на землях оборони незаконного фермерського господарства.

За такого суд вважає, що звільнення позивача з посади майстра Дільниці № 6 з підстав втрати довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу є незаконним та не відповідає нормам трудового законодавства.

Сам по собі факт виявлення під час інвентаризації не облікованих товарних цінностей, нестачу матеріальних цінностей, використання цих цінностей не за призначенням, тощо у разі не встановлення винних дій позивача не є підставою для розірвання з ним трудового договору в зв`язку з утратою довір`я.

Не можуть бути взяті до уваги посилання представника відповідача на начебто виявлені численні зловживання позивачем своїм службовим становищем, які не знайшли свого відображення в оспорюваному наказі про звільнення, проте які дають підстави роботодавцю втрати до позивача довір`я з огляду на те, що підстави та обставини, які встановлені роботодавцем, для звільнення працівника, повинні бути викладені в наказі про звільнення, так як у такому випадку працівнику гарантовано захист від незаконного звільнення.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, надані сторонами докази та наведені норми права, суд дійшов висновку, що звільнення позивача ОСОБА_3 з посади майстра будівельно - монтажної дільниці № 6 з підстав п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є незаконним, а тому наказ тимчасово виконуючого обов`язки начальника Установи «28 управління начальника робіт» в частині звільнення його з посади майстра будівельно - монтажної дільниці № 6 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з втратою довір`я з боку власника або уповноваженого ним органу підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі.

Доводи відповідача, про тимчасове виконання ОСОБА_1 обов`язків начальника дільниці у період тимчасового виконання обов`язків начальника Установи Годуляном О.В. згідно з наказами Державного секретаря Міністрерства оборони України від 08.09.2017 року № 31-ДП та начальника Установи від 11.09.2017 року №35-к "Про тимчасове виконання обовязків начальника ОСОБА_2 ", у зв`язку із чим він мав допуск до бухгалтерських документів, суд не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_1 звільнено саме з посади майстра будівельно-монтажної дільниці № 6, а тому саме з цією посадою трудове законодавство пов`язує підстави звільнення працівника та обов`язок роботодавця довести законність підстав такого звільнення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши надані відповідачем докази та встановлені обставини, суд вважає, що Установа 28 управління начальника робіт не довела відповідними доказами, що ОСОБА_1 під час виконання своїх обов`язків майстра будівельно-монтажної дільниці № 6отримував під звіт товарні цінності, які повинен був безпосередньо обслуговувати, що саме дії позивача при перебуванні ним на вказаній посаді призвели до наявності не облікованих будівель та споруд, інших товарних цінностей, незаконного їх використання протягом тривалого часу сторонніми особами та наявності на землях оборони незаконного фермерського господарства.

Доводи відповідач щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, передбаченого ст.233 КЗпП України, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки копия наказу про звільнення, трудова книжка позивачем отримані 03.02.2018 року, а до суду з позовом він звернувся 02.03.2018 року (а.с. 14, 20).

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", - при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає справу.

Оскільки судом встановлено, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог трудового законодавства, то позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним звільнення, скасування наказу та поновлення його на роботі на посаді майстра будівельно-монтажної дільниці № 6 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заробітної плати за чотири робочі дні, а саме 22.01.2018 року, 23.01.2018 року, 24.01.2018 року та 25.01.2018 року, то суд вважає, що позивачем не доведено факт виконання ним своїх посадових обов`язків у цей час, тому в задоволенні цьої частини позовних вимог суд відмовляє.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку.

Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

З пояснень відповідача, наданих у відзиві, вбачається, що в той же день, коли отримано письмову згоду ОСОБА_1 на пересилання трудової книжки поштою, вона була направлена позивачу. Вказані обставини позивачем не були спростовані.

За таких обставин, суд вважає, що відсутня вина відповідача у затримці видачі трудової книжки позивачу, а тому вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у разі затримки видачи трудової книжки задоволенню не підлягають.

У зв`язку із встановленням незаконності звільнення позивача і в силу положень ст. 235 КЗпП України суд вважає необхідним стягнути на його користь оплату вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

При розрахунку оплати вимушеного прогулу суд керується положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 № 100. Зокрема відповідно до абзацу 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Середньоденний дохід позивача складає - 295,39 грн.(а.с. 74).

З урахуванням викладеного розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складатиме 126426,92 грн. (295,39 грн. середньоденного доходу х 428 робочий день за період вимушеного прогулу з 19.01.2018 р. по 01.10.2019 р.).

Як роз`яснено в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1993 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов?язкових платежів.

Витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджуються актами виконаних робіт від 01.03.2018 року, від 5.09.2019 року та складають 10000,00 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивача (а.с. 19, 111).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати звільнення ОСОБА_1 з посади майстра будівельно-монтажної дільниці № 6 на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України незаконним та скасувати наказ т.в.о. начальника Установи від 19 січня 2018 року № 3 "Про звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 " в частині звільнення ОСОБА_1 з посади майстра будівельно-монтажної дільниці №6 Установи 28 Управління начальника робіт.

Поновити ОСОБА_1 на посаді майстра будівельно-монтажної дільниці № 6 Установи 28 Управління начальника робіт.

Стягнути з Установи 28 Управління начальника робіт на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 126426,92 грн. (без утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Стягнути з Установи 28 Управління начальника робіт на користь ОСОБА_1 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 5907,80 грн.

В частині вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки, а саме з 26 січня 2018 року по 3 лютого 2018 року включно, тобто за 9 календарних днів, стягнення заробітної плати за чотири робочі дні, а саме 22, 23, 24, 25 січня 2018 року відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Корабельний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач Установа 28 Управління начальника робіт, , 03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6.

Суддя Г.М. Лазарева