Провадження №22-ц/824/4646/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенко Олега Анатолійовича, третя особа: ОСОБА_1 про скасування нотаріальної дії,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія» звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенко Олега Анатолійовича про скасування нотаріальної дії. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що отримав від нотаріуса вимогу гр. ОСОБА_1 про надання йому як учаснику товариства певної інформації та копій документів, які містять комерційну таємницю по господарській діяльності позивача. Разом з тим нотаріальна вимога (заява) не містить реєстраційного номеру про вчинення нотаріальної дії, що свідчить про те, що така дія не була зареєстрована, відтак не вважається вчиненою і не породжує правових наслідків. Оскільки зазначена нотаріальна дія не відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат», позивач просив суд скасувати нотаріальну дію щодо передачі заяви (вимоги) ОСОБА_1 від 29.10.2018 року як незаконну.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням позивач подав апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Посилається на те, що нотаріальна дія вчинена з порушенням вимог нотаріального законодавства, відтак така нотаріальна дія має буди скасована як незаконна. На підставі наведених доводів просить суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про те, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем порушення його цивільних прав. З наведеною позицією в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного:

Згідно положень ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Зокрема, у відповідності до ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Також, положеннями ст. 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, серед іншого й справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно висновків щодо свободи пред`явлення позову, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 15 травня 2019 року у справах № 554/9144/17, № 727/1561/16-ц і № 554/10058/17, № 552/91/18, від 29 травня 2019 року у справі № 554/10303/17-ц, від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18, визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Саме він обирає спосіб захисту своїх прав та інтересів. Суд має розглянути такий позов по суті і у разі встановлення, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, визначеним ним відповідачем не порушені, відмовити у задоволенні таких вимог.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

З врахуванням наведених положень, в цивільному процесі позивач, користуючись свободою пред`явлення позову, самостійно визначає осіб, які з його точки зору порушують чи не визнають його цивільні права, свободи та інтереси. В той же час така свобода встановлює для позивача відповідний обов`язок обґрунтування та належного доведення як факту порушення його прав, які підлягають захисту в цивільному судочинстві, так і здійснення такого порушення саме з боку визначеного ним відповідача.

В даній справі позивач звернувся з позовними вимогами до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенка О. А. За таких умов в рамках даної справи позивачем має бути доведено, чи порушує такий приватний нотаріус його цивільні права.

З аналізу як вимог, заявлених в суді першої інстанції, так і доводів апеляційної скарги, вбачається, що позивачем не було належним чином обґрунтовано, в чому саме виразилося порушення його цивільних прав з боку заявленого ним в якості відповідача приватного нотаріуса. Зокрема, зазначаючи про порушення встановленої законом процедури державної реєстрації нотаріальної дії, позивач як наслідок цього вказував на невинекнення у нього обов`язку надання документів на адресу гр. ОСОБА_1 , хоча взаємовідносини позивача з такою особою носять характер корпоративних, відтак підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. В той же час позов було подано не до гр. ОСОБА_1 , а саме до приватного нотаріуса, однак які саме цивільні права позивача були порушені такою особою, позивачем належним чином не обґрунтовано. Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведення позивачем наявності порушення його цивільних прав з боку відповідача по справі.

Окремо колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта й в частині неповноти встановлення судом всіх обставин, що мають значення для справи. В своєму рішенні суд першої інстанції ретельно оцінив представлені позивачем докази, за результатами чого прийшов до обґрунтованого висновку про те, що стороною позивача не було належним чином забезпечено достатність доказів на підтвердження викладених у позові обставин. Позивач обов`язку доказування таких обставин не виконав, що і було зазначено судом першої інстанції, а доводи апелянта з цього приводу висновок суду в цій частині не спростовують. Таким чином колегія суддів вважає позицію суду з цього приводу законною та обґрунтованою. Не вбачає колегія суддів й порушень судом першої інстанції вимог матеріального права, наявність яких декларував апелянт.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, відтак підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько