Справа № 296/9159/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

при секретарі Рабчинській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.09.2019р. і до досягнення повноліття дітей.

Позов обґрунтовано тим, що 27.07.2002р. сторони уклали шлюб. За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Усі обов`язки щодо утримання та виховання дітей позивач несе самостійно. Угоди щодо сплати аліментів між сторонами не досягнуто. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати своїх малолітніх дітей.

В заяві від 24.06.2020р. представник позивача ОСОБА_5 просила розгляд справи здійснювати без її участі та участі позивача, позов підтримала.

Відповідач в засідання суду 24.06.2020р. не з`явився.

В заяві від 24.06.2020р. відповідач просив розгляд справи відкласти, посилаючись на рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №719 від 22.06.2020р. "Про внесення змін в рішення виконавчого комітету №578 від 22.05.2020р. "Про введення обмежувальних заходів щодо недопущення поширення коронавірусної інфекції COVID-19 на території Житомирської міської об"єднаної територіальної громади". З п.5 ч.1 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 22.06.2020 вбачається, що до 31.07.2020р. заборонено проведення масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів за участю більше однієї особи на 5 кв. метрів площі будівлі або території (якщо захід проводиться на відкритому повітрі), де проводиться захід.

Водночас вищевказаним рішенням виконкому не заборонено проведення судових засідань та участь в них сторін (позивача та відповідача), а тому підстави для відкладення слухання справи, на які зсилається відповідач відсутні.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України).

Повторна неявка відповідача в судове засідання за відсутності поважних причин, на переконання суду, не є підставою для відкладення судового розгляду.

Будучи присутнім в засіданні суду 13.03.202р. відповідач не заперечував проти стягнення аліментів на утримання дітей, однак не погодився в частині визначення періоду, з якого мають здійснюватися відрахування сум з дати звернення позивача до суду. Обґрунтовуючи свої заперечення, вказав, що бухгалтерія установи, де він працює, здійснює відрахування на користь позивача у розмірі 33% від його заробітної плати на утримання дітей, а тому просив встановити аліменти з моменту постановлення судового рішення.

Суд дослідивши матеріали справи встановив, що позов є обгрунтованим та підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.07.2002р., що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого міським відділом реєстрації громадянського стану Житомирського обласного управління юстиції (а.с.4).

Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9), малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання (а.с.7,8) діти сторін зареєстровані за адресою проживання позивача.

З позовної заяви вбачається, що між сторонами не досягнуто згоди щодо способу виконання відповідачем обов`язку утримувати дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язаний утримувати своїх дітей.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу України).

Оскільки сторони не домовились про добровільну участь батька в утриманні дітей, спір про стягнення аліментів підлягає вирішенню судом.

За приписом ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України).

Відповідно до положень частини 2 зазначеної норми розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідач не заперечував проти позову щодо сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі, а тому суд вважає цілком обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини його заробітку.

Що стосується періоду, з якого присуджуються аліменти, слід вказати наступне.

Приписами ч.1 ст.191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Приписами вказаної імперативної норми не передбачено жодних виключень чи відхилень, в тому числі за наявності існування обставин, про які зазначав відповідач щодо відрахування сум аліментів з його заробітної плати.

Окрім того, відповідачем не надано доказів утримання дітей у добровільному порядку.

Таким чином, заперечення відповідача щодо періоду сплати аліментів є необґрунтованими.

В зв"язку з чим законними та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення аліментів починаючи з 17.09.2019р., тобто з дня звернення з позовом до суду.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.09.2019 року, до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 768 гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1

адреса проживання: АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач

ОСОБА_2

адреса реєстрації: АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_3

Головуючий суддя В. П. Маслак