Провадження № 2/369/1111/20
27.03.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.,
секретаря Середенко Б.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Білогородської сільскої ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: Києво-Святошинська районна державна адміністрація, Головне управління Держгеокадастру у Київській області про визнання права на завершення приватизації та оформлення права власності на земельну ділянку,-
Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явилися. Про день, час та слухання справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі.
Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вислухавши сторін, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огляду на наступне.
Статтею 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
При розгляді справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 .
Померлий ОСОБА_3 був батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Як встановлено ч.1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За життя померлий ОСОБА_3 заповіту не складав.
Інших спадкоємців, у тому числі, які згідно законодавства України мають право на обов`язкову частину у спадщині, судом не встановлено.
Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст. 1220, ч. 3 ст.1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно вимог ст. 1268 Цивільного Кодексу України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відповідності до законодавства України належну їм спадщину прийняли, подавши приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Юрченку В.В. заяву про прийняття спадщини, що підтверджено матеріалами спадкової справи.
28 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка В.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.
2 липня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка В.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.
Однак, нотаріус своєю постановою відмовив Позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, через відсутність правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю та відсутністю зареєстрованого права власності за останньою відповідно до ст. 182 Цивільного Кодексу України.
Згідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю та перевірки відсутності заборони або арештів цього майна.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст. 1218 Цивільного Кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Отже, прийнявши спадщину після смерті батька, позивачі набули право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали йому, включно із правом на продовження приватизації земельної ділянки.
Відповідно до ст. 81,118, 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку , господарських будівель і споруд( присадибна ділянка) у селах - не більше 0, 25 га, в селищах - не більше 0,15 га, в містах - не більше 0,10 га.
Рішенням Білогородської сільської ради за №473/109 від 29.04.2010 року, було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 .

Згідно роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за №24-753/4-13 - якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

На підтвердження того, що спадкодавцем розпочато процедуру приватизації земельної ділянки, суду надано: заява ОСОБА_3 від 02.03.2010 року про отримання дозволу на складання проекту відводу в приватну власність земельну ділянку в с. Білогородка розміром 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального жилого будинку; рішення Білогородської сільської ради за №473/109 від 29.04.2010 року, яким було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку; заява ОСОБА_3 на ім`я директора ТОВ «МЕРІ-ІНВЕСТ» про виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за адресою: АДРЕСА_1 ; проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.ст. 81, 118, 121 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0, 01 гектара.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 Цивільного Кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. На підставі ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди до 1995 року регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р. (втрата чинності 13.12.1995 р.). Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного Кодексу та Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

На підставі ст.ст. 15, 16, 1217, 1218, 1223, 1233, 1268, 1276 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 право на завершення приватизації земельної ділянки загальною площею 0,15 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 право на завершення приватизації земельної ділянки загальною площею 0,15 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто Києво-Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений 27 березня 2020 року.

Суддя: