Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/192/20
Провадження по справі № 2/514/197/20
01 липня 2020 року смт Тарутине
Тарутинський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Тончевої Н.М.
при секретарі - Образенко Т.М.,
розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Тарутине цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відібрання дитини,-
Представник позивача звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просить відібрати в останніх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до усунення причин, які перешкоджають вихованню дитини, без позбавлення батьківських прав. Крім того, просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини.
Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 10 липня 2012 року рішенням Тарутинського районного суду Одеської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. Після припинення шлюбних відносин відповідачка ОСОБА_1 залишила дитину на свою матір ОСОБА_4 та вже протягом трьох років не відвідує сина, не цікавиться станом здоров`я дитини, його успіхами, матеріально не допомагає. ОСОБА_1 за час проживання в селищі зарекомендувала себе з негативної сторони, зловживала спиртними напоями, не працювала, вела бродячий спосіб життя. Відповідач ОСОБА_2 за час проживання в селищі зарекомендував себе з негативної сторони, вихованням сина не займався, аліменти не сплачує. Вихованням ОСОБА_3 , його розвитком, відвідуванням батьківських зборів та повним його утриманням займаються ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_6 .. Таким чином, дитина залишилась без батьківського піклування, батьки свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Враховуючи викладене, з метою захисту прав дитини представник позивача звернулась до суду з зазначеним позовом.
В судове засідання представник позивача не з`явилась, надала суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує щодо розгляду справи у відсутності відповідачів, просила судове засідання провести за її відсутністю.
Відповідачка ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилась, викликалась належним чином. На адресу суду від відповідачки повернулись зворотні поштові повідомлення з її підписом в графі «вручено особисто», який засвідчує отримання нею судової повістки.
Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання судовою повісткою за місцем офіційної реєстрації, але на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою «по даному адресу адресат не проживает».
В подальшому, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача ОСОБА_2 до суду в судове засідання, однак останній в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явився, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надіслав, про причини неявки суд не повідомив.
Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Пунктом 1 частини 3 статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України).
Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленими про судове засідання, відзиву на позовну заяву не подали, в судове засідання не з`явились та не повідомили причини неявки, суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідачів.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору.
Враховуючи, що представник позивача не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 04 жовтня 2010 року виконавчим комітетом Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області (а.с. 19).
10 липня 2012 року рішенням Тарутинського районного суду Одеської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 18 червня 2010 року виконавчим комітетом Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області за актовим записом №02 розірвано (а.с.18).
Згідно виконавчого листа №1528/1909/2012 від 30 жовтня 2012 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти у розмірі 500 гривень на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття (а.с.17).
З довідки Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області №531 від 18 вересня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 не отримує аліменти від ОСОБА_2 згідно виконавчого листа №1528/1909/2012 від 30 жовтня 2012 року (а.с.16).
Відповідно до довідки Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області №18 від 15 січня 2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не мешкає на території селищної ради близько трьох років, матеріально своїй дитині ОСОБА_3 не допомагає (а.с.8).
З Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №41 від 15 січня 2020 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає в будинку АДРЕСА_1 разом з бабусею ОСОБА_5 та дідусем ОСОБА_6 , є учнем 3-го класу Серпневського НВК І-ІІІ ступенів, мати ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на території селищної ради не мешкає, догляд за дитиною не здійснює, матеріально дитину не утримує (а.с.9-11).
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за час мешкання на території Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області зарекомендували себе з негативної сторони, вихованням сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не займаються, матеріально дитину не утримують, мати веде бродячий спосіб життя та зловживає спиртними напоями, що підтверджується характеристиками (а.с.4, 7).
22 жовтня 2018 року Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області було винесено висновок №01/01-12/1762 про доцільність відібрання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у батьків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до усунення причин, які перешкоджають вихованню, розвитку дитини (а.с.15).
Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Частиною 1 статті 170 СК України, закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Згідно із пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. № 3, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зазначений позов слід задовольнити, так як відібрання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у батьків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є доцільним та відповідає найвищим її інтересам, оскільки батьки ухилились від виконання обов`язків по її належному вихованню, догляду та не створюють належних побутових умов для її проживання.
Частиною 3 статті 170 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.
Згідно ч.4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.
Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Частина 2 статті 184 СК України регламентує, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно положень ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Частинами 1, 2 статті 193 СК України передбачено, що влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах.
Відповідачкою ОСОБА_1 не були вказані підстави та не були надані відповідні їм докази, що унеможливлюють стягнення з неї аліментів в розмірі, який вказав представник позивача.
Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей».
Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим стягнути з відповідачки ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 лютого 2020 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь закладу, в якому перебуватиме дитина.
Згідно ч. 2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.
В позовній заяві представник позивача просить стягнути аліменти на утримання ОСОБА_3 тільки з його матері ОСОБА_1 , оскільки з батька дитини ОСОБА_2 вже стягнуто аліменти на його утримання на користь матері ОСОБА_1 ..
Дійсно, згідно виконавчого листа №1528/1909/2012 від 30 жовтня 2012 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти у розмірі 500 гривень на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття (а.с.17).
Проте, враховуючи, що дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відібрано в матері ОСОБА_1 , остання не має права на отримання аліментів на його утримання, які стягуються з ОСОБА_2 ..
Тож, виконавчий лист №1528/1909/2012 виданий 30 жовтня 2012 року Тарутинським районним судом Одеської області щодо стягнення на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 аліментів з ОСОБА_2 необхідно повернути до суду, а з ОСОБА_2 стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 лютого 2020 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь закладу, в якому перебуватиме дитина.
Крім того, пунктом 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Згідно п. 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.
У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з другої сторони пропорційно до задоволеною чи відхиленої частини вимог.
Представник позивача звернулась до суду з зазначеним позовом 12 лютого 2020 року (а.с.1).
Згідно п.п.2 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0.4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» передбачено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року в розмірі 2102 гривні 00 копійок. Враховуючи вище викладене розмір судового збору по даній категорії справ складає - 840 гривень 80 копійок.
Тож, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1681 гривня 60 копійок.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 164, 165, 166, 168, 169 СК України, ст. ст. 12, 13, 81,89, 264, 265, 268, 272, 280-283, 288, 289 ЦПК України, суд , -
Позов Органу опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відібрання дитини - задовольнити.
Відібрати у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без позбавлення батьківських прав до усунення причин, які перешкоджають вихованню дитини.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки смт Серпневе Тарутинського району Одеської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 500 (п`ятсот) гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 лютого 2020 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь закладу, в якому перебуватиме дитина.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця села Міняйлівка Саратського району Одеської області, паспорт НОМЕР_3 виданий 24 травня 2014 року Саратським РС ГУ ДМС України в Одеській області аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 500 (п`ятсот) гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 лютого 2020 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь закладу, в якому перебуватиме дитина.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця села Міняйлівка Саратського району Одеської області, паспорт НОМЕР_3 виданий 24 травня 2014 року Саратським РС ГУ ДМС України в Одеській області та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки смт Серпневе Тарутинського району Одеської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 (шістдесят) копійок.
Виконавчий лист виданий на підставі рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2012 року №1528/1909/2012 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повернути до Тарутинського районного суду Одеської області після набрання даним рішенням законної сили.
Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.М. Тончева