Провадження № 2/760/2183/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2020 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Шпори М.М. Г

відповідача- ОСОБА_1

представника відповідача- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду і просить розірвати укладений з відповідачкою шлюб.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2008 року позов був задоволений.

Ухвалою суду від 11 грудня 2019 року, в порядку виконання вимог ст.288 ЦПК України, заочне рішення в справі було скасовано.

При зверненні до суду позивач посилався на те, що перебуває у шлюбі з відповідачкою з 14 січня 2000 року.

За час перебування в шлюбі зрозумів, що зберегти шлюб неможливо у зв`язку з різними поглядами на життя та різними цінностями у житті.

Почуття любові та бажання мати спільне життя втрачено.

Виходячи з цього, просив задовольнити позов.

Після перегляду заочного рішення суду позивач у судові засідання неодноразово не з`являвся, вжитими судом та передбаченими законом заходами повідомити його про час розгляду справи не вдалося.

Судові повістки, що направлялися за відомими суду адресами,наданими відповідачем, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням терміну зберігання.

В зв`язку з цим повідомлення позивача про час розгляду справи було здійснено в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, а саме: шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Виходячи з цього та з урахуванням вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували.

Відповідачка зазначила, що від шлюбу з позивачем має двох дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

В останні роки їх з позивачем стосунки зіпсувалися, між ними постійно виникали сварки, тривалий час він не з`являється вдома, зловживає алкоголем, що підштовхнуло її до розлучення.

21 липня 2019 року, збираючи документи, необхідні для розірвання шлюбу, нею було знайдено заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва про розірвання шлюбу від 18 грудня 2008 року.

Зазначає, що весь цей час вони з позивачем проживали разом, вели спільне господарство, відпочивали разом, у тому числі за кордоном, у 2009 році в них народилась спільна дитина, після чого останній подарував їй автомобіль.

Крім того, ними було придбано земельну ділянку у с. Софіївська Борщагівка Київської області та побудовано будинок на спільні кошти.

Позивач забезпечував сім`ю, вона займалась домашнім господарством та працювала майстром манікюру.

Позивач часто піднімав на неї руку, в зв`язку з чим їй доводилося звертатися до поліції і відносно нього складалися протоколи про адміністративне правопорушення.

У 2019 року позивач переїхав до Житомирської області.

В судовому засіданні 13 вересня 2019 року зазначила, що позивач не проживає з нею та дітьми, хоча в їхньому домі є його речі.

На даний момент місце проживання позивача їй невідоме, разом з ним проживають їх спільні діти.

Виходячи з цього, просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Сторони перебувають у шлюбі з 14 січня 2000 року.

Від шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної та дружньої сім`ї. Конфлікти, що виникали між ними з різних причин, привели до її розпаду.

Сторони перестали підтримувати подружні стосунки, ведення домашнього господарства, проживають окремо.

Позивач, не з`явившись до суду, позов не відкликав, своїми діями підтвердив свій намір розірвати шлюб.

За визначенням ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

З точки зору сімейного законодавства шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення.

Звертаючись до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду та в судових засіданнях відповідачка зазначала, що вона також прийняла рішення розірвати шлюб з позивачем.

В судовому засіданні 09 червня 2020 року підтвердила, що тривалий час не спілкується з позивачем, останній не бере від неї слухавки, де він проживає, не знає.

Поки вона перебувала на заробітках у Німеччині позивач забрав дітей до м. Радомишля Житомирської області, де вони проживають на даний час.

Адреса проживання позивача з дітьми їй невідома.

В судовому засіданні, доводячи існування сім`ї та ведення спільного господарства, висловила своє бачення цього, а саме зазначила, що всі витрати з утриманням будинку, в якому вони проживали, а також з утримання дітей, витрачені нею кошти на ці цілі діляться з позивачем навпіл.

Підтвердила, що при придбанні нею будь-яких послуг для утримання будинку, а також речей для дітей, позивач на її вимогу віддає їй половину коштів, зазначаючи при цьому, що це є його обов`язком, як батька.

При цьому значна увага приділена матеріальним відносинам, придбання ними земельної ділянки під час шлюбу, матеріальні вкладення їх обох у її придбання.

Крім того, в судовому засіданні 02 липня 2020 року зазначила, що нещодавно придбала котел у будинок, ноутбук сину та телефон доньці, за що позивач відшкодував їй половину вартості цих речей.

Таким чином, приведене відповідачем у судовому засіданні свідчить про те, що сторони не мають усталених відносин та взаємних прав та обов`язків у розумінні статті 3 СК України, що притаманні подружжю.

Зазначаючи про придбання для неї автомобіля КІА, відповідач не пояснила, чому вказаним автомобілем користується позивач, а також чому Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був укладений ним 28 жовтня 2018 року в м. Виноградові Закарпатської обл.

Чому позивач там знаходився та укладав Поліс, відповідач пояснити не змогла.

Зазначаючи про існування сім`ї, в той же час не зазначила та не пояснила, чому відповідач не проживає в сім`ї та де він проживає в даний час разом з дітьми, приділяючи при цьому значну увагу матеріальним відносинам з позивачем.

Зазначаючи, що відповідач не проживає разом з нею, не володіючи інформацією про його місце проживання з дітьми, не пояснила, яким чином при таких відносинах вони відпочивали разом та де саме.

Виходячи з обставин, встановлених в судовому засіданні, умов проживання сторін та взаємовідносин в шлюбі, відсутність взаємної підтримки, як подружжя, підтримана позивачем позиція з приводу розірвання шлюбу та його небажання продовжувати шлюб, виходячи з рівноправ`я шлюбного союзу, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася, поновлена бути не може, а тому шлюб сторін підлягає розірванню.

Суд при цьому не приймає до уваги викладених відповідачкою обставин, а також не знаходить підстав для надання сторонам строку на примирення, виходячи з наступного.

З заяви відповідача приватному нотаріусу від 22 вересня 2017 року вбачається, що вона давала згоду на відчуження спільного з позивачем майна.

Така згода є обов`язковою з точки зору закону при відчуженні спільного майна, набутого в шлюбі, однак не є свідченням існування самої сім`ї на момент надання такої згоди.

Крім того, надані відповідачем Акт про проживання та пояснення, також не можуть свідчити про існування сім`ї, оскільки підтверджують проживання відповідачки в будинку та придбання майна.

Крім того, відповідно до ч.ч.1. 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77, ч.1 ст.78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За змістом ст.69 ЦПК України свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи.

Свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини.

Одним із способів отримання показань свідка є опитування адвокатом у порядку п.7 ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Враховуючи викладене вище, надані відповідачем копії пояснень судом не можуть сприйматися як покази свідка та належні докази в справі.

/ а.с.19 об.; - 20; 45 - 58 /

Заперечуючи проти позову, відповідач у судовому засіданні подане в грудні 2019 року клопотання про надання строку на примирення не підтримувала.

Суд враховує, що відповідно до ст.111 СК України суд зобов`язаний вживати заходи для примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Із цією метою суди повинні повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

З наданих саме відповідачкою до суду матеріалів вбачається, що сторони знаходиться в постійних конфліктах, які були предметом втручання органів поліції.

Крім того, відповідач неодноразово зазначала, що не знає, де саме проживає позивач, та надала до суду акт від 10 вересня 2019 року на предмет проживання, з якого вбачається, що позивач за вказаною адресою не проживає.

Крім того, подаючи таке клопотання, не зазначила, які заходи має вживати для примирення та з якою метою при одночасному прийнятті особистого рішення про розірвання шлюбу.

/ а.с. 22- 24; 45 /

Позивач не з`явившись до суду, не надав суду підстав вважати, що має намір вживати заходи для примирення та збереження сім`ї.

Крім того, з листа Шевченківського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 10 вересня 2019 року вбачається, що позивач реалізував своє бажання на розірвання шлюбу, про що складено актовий запис №10 від 16 травня 2019 року Виноградівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

/ а.с 18 /

Таким чином та з урахуванням викладеного вище, суд вважає пояснення відповідача про існування сімейних відносин з позивачем такими, що суперечать наявним у матеріалах справи доказам.

При вирішенні справи суд також враховує, що частина перша статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Відповідно до ч.ч.1 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В пункті 126 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» Суд наголосив на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя.

У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 Конвенції також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…. так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.

З точки зору ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки.

Зважаючи на принцип рівноправності чоловіка та жінки, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу.

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово »сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Виходячи з обставин, викладених вище, враховуючи визначену законом добровільність шлюбного союзу, а також позицію позивача,як рівноправного партнера в шлюбі, який, не дивлячись на неявку в судове засідання, не відкликав позов про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку про задоволення позову та розірвання шлюбу сторін.

Керуючись ст.ст. 3, 24, 104,110,111, 112-113 Сімейного кодексу України,ст.ст.2, 4, 10, 12-13, 76-79, 81-83, 141, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 14 січня 2000 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва / а./з. № 4 / між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 липня 2020 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва