Провадження №2/359/1216/2020
УХВАЛА

8 липня 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

розглядаючи в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Град», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про припинення трудових обов`язків,

встановив:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та просить припинити трудові відносини позивача з ТОВ «Київ Град» шляхом його звільнення з роботи на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України.

Однак ОСОБА_3 подав письмові пояснення (а.с.73), в яких він просить закрити провадження в цивільній справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заперечують проти вжиття цього процесуального заходу.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, а також дослідивши письмові докази, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як роз`яснив Верховний Суд в постанові від 3 травня 2018 року у справі №404/251/17, необхідність запровадження вказаного правила обумовлена тим, що згідно зі ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Проте поняття «юридичний спір» має тлумачитись широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатись не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилось неврегульованих питань або самі сторони врегулювали спірні питання.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ТОВ «Київ Град» та ОСОБА_3 не спромоглись врегулювати спірні правовідносини. Спір з приводу трудових прав та обов`язків позивача залишається не вирішеним. Ці обставини переконливо свідчать про існування предмету спору.

З огляду на це суд вважає, що підстави для закриття провадження у цивільній справі відсутні. Тому у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про вжиття вказаного процесуального заходу належить відмовити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.258, ч.4-ч.5 ст.259, ст.260 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження у цивільній справі відмовити.

Ухвала суду є остаточною та не підлягає апеляційному оскарженню.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець