01 липня 2020 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:
головуючого - судді - Панченко О.М.
за участі секретаря судового - Раєвського П.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 в якому просила суд визначити місце проживання їх спільної малолітньої дитини ОСОБА_3 , 2008 року народження разом нею. Позовні вимоги мотивовані тим, що з відповідачем у справі - батьком дитини вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 07.06.2008 року по 30.11.2010 року . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нею, а на відповідача рішенням суду було покладено обов`язок сплачувати аліменти на утримання їх спільної дитини. Наразі у позивачки періодично виникають питання стосовно виїзду дитини за кордон, дозвіл на що батько дитини не дає, крім того не бажає укласти нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дитини та здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Виходячи із вищенаведеного вважає, що єдиним виходом із ситуації є вирішення питання в судовому порядку про визначення місця проживання дитини з нею. Вказує на те, що має стабільний дохід, яким може в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Ухвалою суду від 10.09.2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 28.05.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.
В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, в своїй письмовій заяві представник позивача просила проводити розгляд справи без їх участі та про задоволення вимог позову. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов, відповідач не подав.
Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення.
Представник третьої особи - служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про день та час розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.
Судом встановлено, що сторони у справі з 07.06.2008 року по 30.11.2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу позивач та відповідач у справі мають спільну дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.10.2018 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки до її повноліття.
Як зазначила в позовній заяві позивачка після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нею, а на відповідача рішенням суду було покладено обов`язок сплачувати аліменти на утримання їх спільної дитини. Наразі у неї періодично виникають питання стосовно виїзду дитини за кордон, дозвіл на що батько дитини не дає, крім того не бажає укласти нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дитини та здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Виходячи із вищенаведеного вважає, що єдиним виходом із ситуації є вирішення питання в судовому порядку про визначення місця проживання дитини з нею.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного.
Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї,посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
Як вбачається з положень ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Статтями 150-157 цього Кодексу передбачені обов`язки та права батьків щодо виховання, спілкування та розвитку дитини, які є рівними.
Відповідно до висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 22.04.2020 року, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю, ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім того, згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли ….. батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає до служби у справах дітей за місцем проживання дитини відповідну заяву… Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його до органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, оскільки таке рішення максимально відповідає інтересам дитини.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись принципами 4, 6, 7 Декларації прав дитини, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,23,53, 175, 177 ЦПК України, ст.ст. 150-155, 157, 159, 160, 161, 171 Сімейного Кодексу України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з матір`ю, - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду м.Києва в 30-денний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя