Номер провадження 22-ц/804/1855/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Корчистої О.І., Канурної О.Д.,

за участю:

секретаря судового засідання Цимбала Д.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника позивача адвоката Самохіна В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 в режимі відеконференції цивільну справу № 234/12379/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 лютого 2020 року (суддя першої інстанції Данелюк О.М.),-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Позов обґрунтований тим, що вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 вересня 2017 року є студентом Донбаського державного педагогічного університету, що підтверджується довідкою. Строк навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року. Навчається на денній формі навчання та немає змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, їй необхідні кошти на проїзд, проживання та одяг. У зв`язку з її повноліттям відповідач по справі вже більше ніж рік не сплачує аліменти на її утримання. Позивач вважає, що батько є працездатним і у нього є можливість надавати їй матеріальну допомогу.

Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх заробітків (доходів) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею двадцяти трьох річного віку.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 18 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/10 частини усіх заробітків (доходів), починаючи з 16 липня 2019 року і до закінчення нею навчання - ІНФОРМАЦІЯ_2 червня 2021 року, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість і незаконність судового рішення та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у суду першої інстанції не було підстав ставити її у нерівне положення з дочкою відповідача від другого шлюбу, якій відповідач сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини своїх доходів щомісячно. Крім того, суд не врахував, що свою дочку від іншого шлюбу відповідач забезпечив нерухомим майном.

Приймаючи рішення, суд не надав належну оцінку доказам, наданим позивачем. Працюючи неофіційно вахтовим методом, відповідач має можливість сплачувати аліменти на її утримання. Відсутність офіційних доходів не є доказом відсутності стабільного доходу. Посилаючись на висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) від 25 вересня 2019 року зазначає, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Поза увагою суду залишилась та обставина, що представником відповідача в судовому засіданні на надано доказів про розмір доходів відповідача і не доведено той факт, що він сплачує аліменти на утримання дочки від другого шлюбу.

Крім того, в оскаржуваному рішенні не обґрунтований розмір встановлених аліментів у розмірі 1/10 частки доходів відповідача.

Відповідачем ОСОБА_2 надано письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , в якому він, посилаючись на законність та справедливість ухваленого рішення, просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Краматорського міського суду Донецької області без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 наполягала на доводах апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Самохін В.В. проти апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у зв`язку з продовженням навчання, потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача, але враховуючи, що позивач отримує стипендію, проживає з матір`ю, яка має постійний дохід, відповідач постійного доходу не має, працює вахтовим методом, сплачує аліменти на двох неповнолітніх дітей, має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/10 частини усіх заробітків (доходів) боржника щомісячно, починаючи з 16 липня 2019 року до закінчення навчання 30.06.2021 року, але не більше ніж до досягнення дочкою 23 років, що буде відповідати вимогам закону та принципам справедливості та не порушить інтересів відповідача.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд в погоджується з таким висновком суду.

Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про народження батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 (а.с.3).

Згідно довідки від 09 вересня 2019 року ОСОБА_1 є студенткою 3 курсу ДНВЗ «Донбаський державний педагогічний університет» денної форми навчання факультету початкової, технологічної та професійної освіти, строк навчання: з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року (а.с. 41).

Згідно довідки від 09 вересня 2019 року ОСОБА_1 навчається на заочній формі навчання за рахунок коштів фізичних (юридичних) осіб за спеціальністю «Мова і література англ.., нім.», загальна вартість навчання складає 9 260 грн. 00 коп. (а.с. 37).

Відповідно довідки про доходи, студент 3 курсу денного відділення ДВНЗ «Донбаський державний педагогічний університет» ОСОБА_1 за період з вересня 2017 року по січень 2020 року отримала стипендію у загальному розмірі 43 2141 грн. 40 коп. (а.с. 157).

Згідно рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 лютого 2012 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частки заробітку, починаючи з 10 лютого 2012 року та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 175).

Згідно рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 серпня 2012 року, зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 1/3 частки до 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення повноліття старшої дитини - доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 177).

Згідно рішення Краматорського міського суду від 06 серпня 2013 року, ОСОБА_2 позбавлений батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (а.с. 178-179).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч. 1 та 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановивши, що позивач ОСОБА_1 продовжує навчатися у ДВНЗ «Донбаський державний педагогічний університет» та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач ОСОБА_2 , який працездатний, має можливість надавати дочці таку допомогу, суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у розмірі 1/10 всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16 липня 2019 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років.

З урахуванням того, що відповідач не має постійний доходу, має на утриманні малолітню дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь якої сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (а.с. 175), а також продовжує сплату аліментів на користь сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку щомісячно, суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно. Позивачем не доведено належними доказами, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на її утримання в більшому розмірі. Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що позивач не позбавлена можливості ставити питання про збільшення розміру аліментів у випадку покращення матеріального стану платника аліментів.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення. Під час апеляційного перегляду справи неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення, у справі не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення суду без змін, позивач у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні та витрати по сплаті судового збору, пов`язані з поданням позивачем апеляційної скарги слід віднести на користь держави.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 липня 2020 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.Д. Канурна

О.І. Корчиста