Провадження №2/225/383/2020
Справа №225/752/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 червня 2020 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Довженко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Петрової С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд/в`їзд в населені пункти в районі проведення операції об`єднаних сил (антитерористичної операції) на неконтрольованій території України через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей неповнолітньої дитини без дозволу та супроводу батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про надання дозволу на виїзд/в`їзд в населені пункти в районі проведення операції об`єднаних сил (антитерористичної операції) на тимчасово непідконтрольній території України через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей неповнолітньої дитини без дозволу та супроводу батька.

В обгрунтування своїх вимог зазначила, що до 09.10.2019 року знаходилась з відповідачем у шлюбі, від якого має неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення стосунків та розірвання шлюбу з відповідачем і до теперішнього часу син проживає разом з нею у м. Донецьк, тобто, на тимчасово непідконтрольній Україні території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

По досягненні 14 років, тобто у вересні 2020 року, у дитини виникне потреба в оформленні паспорту громадянина України та, відповідно, в`їзду на підконтрольну Україні територію, що є неможливим без отримання відповідного дозволу батька дитини - відповідача у справі.

Однак, добровільно надати зазначений дозвіл відповідач відмовляється, що стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області.

Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений в порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України.

Судом здійснюється заочний розгляд справи на підставі ст.ст. 280-283 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, судом встановлено наступне:

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 09.10.2019 року, що набрало законної сили 08.11.2019 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09.09.2005 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис №388 від 09.09.2005 року, розірвано (а.с. 10-11).

Колишнє подружжя має спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 28.03.2006 року, актовий запис №190. (а.с.8).

Як зазначено в позові, після розлучення батьків ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився разом із матір`ю (позивачем у справі) у м.Донецьк, тобто, на тимчасово непідконтрольній Україні території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

По досягненні 14 років, тобто вже у вересні 2020 року, у дитини виникне потреба в оформленні паспорту громадянина України та, відповідно, в`їзду на підконтрольну Україні територію, що є неможливим без отримання відповідного дозволу батька дитини - відповідача у справі. Однак, як зазначає позивач, добровільно надати зазначений дозвіл відповідач відмовляється, що порушує права неповнолітньої дитини на свободу пересування.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі - батько неповнолітньої дитини, зареєстрований на тимчасово непідконтрольній території України, а саме: АДРЕСА_1 . Фактичне місце проживання останнього невідоме.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного:

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено ст. 7 Сімейного Кодексу України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст.ст. 141, 150, 153, 155 Сімейного Кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Фізична особа не може бути видворена з обраного нею місця перебування, доступ до якого не заборонений законом. Законом можуть бути встановлені особливі правила доступу на окремі території, якщо цього потребують інтереси державної безпеки, охорони громадського порядку, життя та здоров`я людей.

В свою чергу, порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв`язання спорів у цій сфері визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», за ст. 3 якого правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Зазначені правила затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року №57. Згідно п.п. 3, 4 даних Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з п. 5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» від 14 квітня 2017 року N 222ог, в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57.

Пунктом 5.1.2 вказаного Тимчасового порядку передбачено, що виїзд з неконтрольованої території громадян України які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред`явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного ст. 5 Закону України «Про громадянство України» або ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

Тобто, виїзд з неконтрольованої території на територію України не вимагає дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України.

Вимоги позивача стосуються отримання дозволу на виїзд не за межі України, а переміщення в межах території України за місцем проживання в м. Донецьк, тобто з території, яка тимчасово не контролюється українською владою. Діючим законодавством України такі обмеження на пересування громадян України в межах території України не передбачені.

З огляду на викладене вище, з урахуванням того, що у позивача виникли складнощі у перетинанні неповнолітньою дитиною лінії розмежування в зоні ООС, тобто, тимчасово неконтрольованої території України, без письмового дозволу батька, враховуючи переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання та захист своєї дитини згідно ст.ст. 151, 154 Сімейного Кодексу України, визначене ст. 313 Цивільного кодексу України право фізичної особи на свободу пересування, суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити частково, а саме: надати тимчасовий дозвіл на виїзд /в`їзд на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які розташовані на лінії зіткнення (територію проведення ООС) в межах Донецької та Луганської областей малолітній особі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з моменту набрання рішенням суду законної сили до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шістнадцяти років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 . В решті позову відмовити.

Враховуючи результат вирішення спору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280, 288, 289 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про надання дозволу на виїзд/в`їзд в населені пункти в районі проведення операції об`єднаних сил (антитерористичної операції) на неконтрольованій території України через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей неповнолітньої дитини без дозволу та супроводу батька - задовольнити частково.

Надати тимчасовий дозвіл на виїзд /в`їзд на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які розташовані на лінії зіткнення (територію проведення операції об`єднаних сил) в межах Донецької та Луганської областей малолітній особі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з моменту набрання рішенням суду законної сили до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шістнадцяти років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354 (строк на апеляційне оскарження), 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення виготовлений 02.07.2020 року.

Суддя О.В. Довженко