У Х В А Л А

25 червня 2019 року

м. Київ

справа №711/8354/18

провадження № 61-5273ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2019 року та на постанову Черкаського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Смілянського міського нотаріального округу Таран Галина Володимирівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права на Ѕ частину майна,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року до 29 грудня 2016 року . Визнано об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спірне рухоме та нерухоме майно, визнано за позивачем право власності на Ѕ частину вказаного майна.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2019 року змінено шляхом скасування в частині визнання права власності за позивачем на Ѕ частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 а та в цій частині ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні даної вимоги відмовлено.

13 березня 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2019 року та на постанову Черкаського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року, в якій просить суд оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме: для надання виправленої касаційної скарги, в якій необхідно зазначити підстави касаційного оскарження, їх правове обґрунтування.

У червні 2020 року від скаржника надійшла виправлена касаційна скарга з зазначенням підстав для касаційного оскарження.

Як на підставу касаційного оскарження, ОСОБА_1 посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без врахування правового висновку, зокрема, Верховного Суду України, викладеного у постанові від 18 травня 2016 року у справі №6-1327цс15 щодо визначення судами належності майна до спільної сумісної власності подружжя.

Суд касаційної інстанції роз`яснює, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суди при вирішенні справ мають брати до уваги тільки висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Враховуючи законодавчі обмеження щодо формування єдиної правозастосовчої практики, неврахування судами висновків Верховного Суду України не може бути підставою для касаційного оскарження судових рішень.

Оскільки суд в контексті статті 13 ЦПК України розглядає справи виключно в межах заявлених заявником вимог і не може залишити поза увагою посилання скаржника на невідповідність висновків суду апеляційної інстанції постанові Верховного Суду України, а неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду України не може бути підставою для касаційного оскарження судового рішення, то скаржнику необхідно конкретизувати мотивувальну частину касаційної скарги в частині посилань на висновок Верховного Суду України з урахуванням вимог цієї ухвали.

Таким чином ОСОБА_1 не усунула недоліки касаційної скарги у повному обсязі.

За змістом статті 127 ЦПК України встановлений судом строку може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

З урахуванням того, що скаржник звертається до суду особисто, без допомоги адвоката, не має достатніх знань в сфері юриспруденції, в зв`язку з чим не виконала у повній мірі вимоги ухвали Верховного Суду від 09 квітня 2020 року, з метою недопущення порушення принципу доступу до правосуддя, Верховний Суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме: для надання скаржником виправленої касаційної скарги з урахуванням умов, зазначених в цій ухвалі.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі невиконання вищевказаних вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Керуючись статтями 127, 261 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення зазначених вище недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш