Ухвала

09 липня 2020 року

м. Київ

справа № 569/9853/19

провадження № 61-9700ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянув касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 березня 2020 року

та постанову Рівненського апеляційного суду від 23 червня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області

(далі - УВД ФССУ у Рівненській області), яке є правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Рівненській області (далі - УВД ФССНВВПЗУ у Рівненській області), про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що наказом від 16 лютого 2001 року № 5-к ОСОБА_1 прийнято на роботу в УВД ФССНВПЗУ у Рівненській області, правонаступником якого є УВД ФССУ у Рівненській області, на посаду діловода.

Згідно з наказом від 01 лютого 2018 року № 59-к ОСОБА_1 працювала на посаді заступника начальника відділу по роботі з персоналом і до її звільнення.

28 січня 2019 року ОСОБА_1 запропоновано переведення з 01 квітня 2019 року на посаду головного спеціаліста відділу медичних та соціальних послуг Рівненського відділення УВД ФССУ.

Наказом від 22 квітня 2019 року № 210-к ОСОБА_1 , заступника начальника відділу по роботі з персоналом УВД ФССУ у Рівненській області, звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що їй не було запропоновано інших наявних вакантних посад на підприємстві, вважаючи своє звільнення незаконним та таким, що проведено з порушенням вимог трудового законодавства, ОСОБА_1 просила суд скасувати наказ від 22 квітня 2019 року № 210-к про її звільнення з посади заступника начальника відділу по роботі з персоналом УВД ФССУ у Рівненській області; поновити її на роботі в управлінні на посаді заступника начальника відділу по роботі з персоналом; стягнути з відповідача на свою користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу; стягнути витрати на правничу допомогу.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 березня 2020 року (у складі судді Гордійчук І. О.) позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано наказ від 22 квітня 2019 року № 210-к про звільнення

ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу по роботі з персоналом УВД ФССУ у Рівненській області.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в УВД ФССУ у Рівненській області

на посаді заступника начальника відділу по роботі з персоналом УВД ФССУ у Рівненській області з 23 квітня 2019 року.

Стягнуто з УВД ФССУ у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 23 квітня 2019 року по 06 березня 2020 року у розмірі 157 903,38 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 23 червня 2020 року

(у складі судді Ковальчук Н. М., Боймиструка С. В., Хилевича С. В.) рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 березня 2020 року залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

01 липня 2020 року УВД ФССУ у Рівненській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 березня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 23 червня 2020 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій

і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно пунктів 1, 2 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи:1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин;

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій даній справі є поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», від 05 квітня 2018 року).

Отже, справа є незначної складності, тому є малозначною відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України.

Разом з тим, Верховний Суд дослідив та взяв до уваги предмет позову

у справі, складність справи, а також її значення для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії, та дійшов висновку, що винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження у малозначній справі, не встановлено.

Посилання на те, що дана справа має виняткове значення для скаржника є необґрунтованими та зводяться до незгоди з оцінкою судового рішення апеляційної інстанції.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 274, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області

від 06 березня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду

від 23 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко