Справа № 308/5285/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Іванов А.П., розглянувши заяву представника відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Цебрика Л.В. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки і піклування служба у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області, про визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

встановив:

Представник відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвокат Цебрик Л.В. 30.06.2020 року подав заяву, у якій просив суд забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно та кошти ОСОБА_2 в розмірі 152394 гривень.

Вказана заява мотивована тим, що забезпечення позову унеможливить відчуження майна відповідача, за рахунок якого можуть стягуватись аліменти. Пропозиція зустрічного забезпечення полягає у тому, що відповідач дає слово не зловживати своїми процесуальними правами.

Дослідивши зміст поданої заяви про забезпечення позову, приходжу до наступного висновку.

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Інститут забезпечення позову при цьому, дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заяви про забезпечення позову, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 149 - 151 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі.

Забезпечення позову це вжиття судом визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

При цьому згідно п. 1 ч.1ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;.

Відповідно до ч. 3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Що стосується вимоги про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних доказів, суд приходить до висновку, що заява є необґрунтованою та непідтвердженою належними доказами, які дають підстави вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася.

Вказані обставини, позбавляють суд можливості вжити заходи забезпечення позову, що заявлені представником відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвокатом Цебриком Л.В.

З огляду на викладене, дослідивши зміст заявлених вимог, матеріали справи, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника ОСОБА_1 адвоката Цебрика Л.В. щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд зважаючи на те, що представником ОСОБА_1 не наведено достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову та не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність ризиків можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання в подальшому рішення суду або ефективного захисту, приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153,157 ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

У задоволенні заяви представника відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Цебрика Л.В. про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана потягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов