провадження № 2-н/752/589/20
УХВАЛА

22.06.2020 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Чередніченко Н.П.розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2020 року заявник ОСОБА_1 через свого представника адвоката Москалюк Т.В. звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій просила суд видати судовий наказ про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ним повноліття та до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х років.

Дослідивши матеріали справи, зміст та вимоги заяви про видачу судового наказу, вважаю, що у видачі судового наказу слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.

Як визначено статтею 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, в порядку наказного, позовного (загального або спрощеного) та окремого провадження.

В розумінні ч.ч.3, 5 ст.19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Згідно зі ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 ЦПК України.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, заявником пред`явлено вимогу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їх спільного сина, щомісячно, до досягнення ним повноліття, а також до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х років.

Так, положеннями ч.1 ст.161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення аліментів на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на одну дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших осіб.

Аналізуючи процесуальні норми діючого цивільного процесуального законодавства в їх взаємозв`язку, приходжу до висновку про можливість пред`явлення в наказному провадженні вимоги про стягнення аліментів лише на утримання особи з правовим статусом «дитини», тобто до досягнення нею повноліття та вимоги щодо стягнення аліментів до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення повноліття, можуть бути пред`явлені лише після досягнення дитиною повноліття за умови її навчання.

Дослідженням матеріалів, доданих до заяви про видачу судового наказу, встановлено, що дитина сторін ще не досяг повноліття, доказів проживання дитини разом із заявницею відсутні, як і відсутні докази навчання сина, однак, прохальна частина заяви містить вимогу про стягнення аліментів до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х років.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу у разі, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст.161 ЦПК України.

З огляду на те, що положеннями ст. 161 ЦПК України визначено виключний перелік вимог, які особа вправі заявляти в наказному провадженні, в той час як вимога про стягнення аліментів на утримання дитини до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х років, до цього переліку не включена, а тому суддя приходить до висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Разом з тим, вважаю за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою та вимогами, що, в свою чергу, не позбавляє її права на звернення до суду з аналогічними вимогами про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ним повноліття та до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х років, - в порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст.13, 19, 160, 161, 165, 166, 352, 353, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Ухвала може бути оскаржена до Киїського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 15 днів з дня її підписання суддею.

Суддя Н.П. Чередніченко