Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2020 Справа №607/12546/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Хамелко О.Ю.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Тернопільської районної державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітніх дітей та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Тернопільської районної державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред`явив до суду позов до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради, у якому просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2017 року. Від шлюбу - народилися двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час відповідачка ОСОБА_2 тимчасово проживає по АДРЕСА_1 , у будинку, який належить його ( ОСОБА_1 ) матері - ОСОБА_5 . Вказує, що на даний час, він разом із дітьми проживає по АДРЕСА_1 , що належить його матері - ОСОБА_5 . Працює у приватному підприємстві «Прим`єр Дент» та отримує заробітну плату, повністю матеріально забезпечує дітей, у повній мірі займається їх вихованням. Зазначає, що його колишня дружина ОСОБА_2 не може більше проживати у помешканні його матері за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки власник будинку - ОСОБА_5 висловила вимогу ОСОБА_2 про зміну місця проживання і негайне виселення із житлового будинку. Відтак, вважає, що діти повинні залишатися проживати із ним за адресою: АДРЕСА_1 у помешканні його матері (бабусі дітей), оскільки він переконаний, що і в подальшому зможе у повному обсязі створювати всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дочок, забезпечити їм гармонійний розвиток у атмосфері любові. Крім цього, вказує, що дочки його дуже люблять і поважають. Натомість у відповідачки немає належних побутових умов для проживання дітей, оскільки вона матеріально не забезпечена у повній мірі та не має власного помешкання. Разом із тим, він не має наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні її прав та обов`язків по відношенні до дітей. Посилаючись на наведені обставини просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

30 липня 2019 року від відповідачки ОСОБА_2 надійшов до суду відзив на позов, згідно якого відповідачка заперечує проти викладених у позові обставин. В обґрунтування поданого відзиву покликається на те, що вона разом із неповнолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є матір позивача - ОСОБА_5 . Вказує, що її проживання у вказаному житловому будинку зумовлене необхідністю здійснювати догляд за дітьми. При цьому, вони із відповідачем не дійшли згоди щодо того, з ким повинні проживати їх діти. Позивач ОСОБА_1 протягом останніх шести років проживає разом із батьками в іншому будинку, який знаходиться на території будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу, відповідач не бажав проживати разом із своїми дітьми в одному будинку. Також відповідачка зазначає, що твердження позивача про повне матеріальне забезпечення дітей не відповідає дійсності, оскільки рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2019 року установлено, що ОСОБА_1 не виконує своїх батьківських обов`язків по утриманні дітей та не надає їм матеріальної допомоги. Вказаним рішенням суду із позивача стягнуто аліменти на утримання дітей. Відповідачка вважає, що позивач, працюючи на посаді директора ПП «Прем`єр дент», а також безоплатно працюючи зубним техніком, та навчаючись на денній платній формі навчання, із розміром вартості навчання 14800 гривень у рік, не матиме можливості належним чином приділяти час та увагу вихованню дітей. Крім цього, оскільки значна частина коштів із його доходів йде на оплату вартості навчання, то відповідно у позивача немає можливості належним чином забезпечувати дітей усім необхідним. Також відповідачка вказує, що позивач часто перекладає свої обов`язки по вихованню дітей на його батьків, однак, вона як матір дітей категорично проти того, щоб її дітей передавали на виховання бабусі та дідусеві, оскільки самостійно спроможна забезпечити дітей належним вихованням. Крім цього, відповідачка стверджує, що не відповідають дійсності викладені позивачем обставини щодо відсутності у неї житла, а також щодо того, що вона матеріально не забезпечена, оскільки вона працює на посаді головного лікаря ПП «Прем`єр дент» та отримує заробітну плату у розмірі 4350 гривень у місяць, що не є значно меншою від заробітної плати позивача, яка становить 4800 гривень у місяць. Також, їй матеріально допомагають її батьки, та вона є власником 1/4 частки житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_2 , а тому, на відміну від позивача, який проживає у будинку своїх батьків, у неї ( ОСОБА_2 ) є власне помешкання та вона може забезпечити дітей усім необхідним. Крім цього, зазначає, що умови проживання, у житловому будинку, власником 1/4 частки якого вона являється, є значно кращими, ніж у будинку, де вона із дітьми проживає на даний час, власником якого є матір позивача. Зокрема вважає, що проживання дітей у будинку по АДРЕСА_1 , шкодить для їх здоров`я, у зв`язку із тим, що будинок потребує ремонту, стіни та стеля вкриті пліснявою та грибком, що є небезпечним для здоров`я дітей. Самостійно вона не має право зробити ремонт у вказаному помешканні без згоди власниці - матері позивача, яка не бажає здійснювати ремонт будинку. Відтак, відповідачка вважає, що у даному випадку відсутні підстави для визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із позивачем ОСОБА_1 . З цих підстав просила відмовити у задоволенні позову.

Також, ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до відповідача ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації, Виконавчий комітет Тернопільської міської ради, у якому просила визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір`ю - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_1 , який розірвано ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після розірвання шлюбу, вона разом з дітьми зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є матір ОСОБА_1 - ОСОБА_5 . Впродовж останніх шести років відповідач ОСОБА_1 проживає разом із своїми батьками в окремому житловому будинку за тією ж адресою, що і вона з дітьми по АДРЕСА_1 . Протягом останніх шести років відповідач не виявляв бажання проживати разом із своїми дітьми та піклуватися про них, незважаючи на те, що діти часто хворіли. Вважає, що станом на даний час діти не можуть залишатися проживати у житловому будинку по АДРЕСА_1 , оскільки у ньому немає окремих кімнат для дітей. Вона разом із дітьми проживають в одній кімнаті, стіни та стеля у будинку вкриті пліснявою та грибком, що шкодить здоров`ю дітей. Однак власник будинку відмовляється здійснювати ремонт, а вона самостійно невправі без згоди власника проводити ремонтні роботи. Відповідач ОСОБА_8 немає власного житла та проживає разом із батьками, яким часто делегує свої батьківські обов`язки з приводу виховання неповнолітніх дочок ОСОБА_9 та ОСОБА_6 . Натомість вона є власником 1/4 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_2 . Відтак, на відміну від ОСОБА_1 вона має власне помешкання та може забезпечити належні умови проживання дітям. Крім цього, зазначає, що умови проживання у належному їй житловому будинку, що знаходиться у с. Біла, Тернопільського району, Тернопільської області є значно кращими, ніж умови у житловому будинку, де проживають діти на даний час, по АДРЕСА_1 . Також зазначає, що вона є матеріально забезпеченою, оскільки працює на посаді головного лікаря у приватному підприємстві «Прим`єр дент» та отримує заробітну плату у розмірі 4350 гривень. Крім цього, їй матеріально допомагають батьки та на утримання дітей відповідач на її користь сплачує аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку, починаючи з 13 травня 2019 року та до досягнення дітьми повноліття. Розмір доходів ОСОБА_1 становить 4800 гривень у місяць. Попри це, ОСОБА_8 також навчається на денній платній основі у приватному вищому навчальному закладі «Медичний коледж», де оплачує вартість навчання у сумі 14800 гривень у рік. ОСОБА_2 вважає, що при отримуваному розмірі доходів відповідача та розмірі його витрат, зокрема по оплаті вартості навчання, він не зможе забезпечити дітей усім необхідним та створити для них необхідні для проживання та розвитку умови. Крім цього, вказує, що відповідач ОСОБА_1 не усвідомлює обсягів роботи з дітьми та процесу їх виховання, оскільки давно не живе разом із дітьми, та, при цьому, часто делегує свої обов`язки батькам. Натомість вона, як матір дітей, категорично не погоджується із тим, щоб її діти проживали разом із бабусею та дідусем, оскільки вона постійно піклується та дбає про навчання дочок, слідкує за їх навчальним процесом, фізичним та духовним розвитком. Крім цього, вважає, що дітей не можна розлучати з матір`ю. За вказаних обставин, просила зустрічний позов задовольнити.

07 серпня 2019 року позивач ОСОБА_8 подав до суду відповідь на відзив, у якому вказує на безпідставність та необґрунтованість викладених обставин, зазначених відповідачкою у відзиві на позов. Зокрема вказує, що не заслуговують на увагу твердження відповідачки про те, що він не виявив бажання проживати з дітьми, оскільки він разом із батьками проживає за однією адресою із дітьми та відповідачкою по АДРЕСА_1 . Також необґрунтованим є твердження відповідачки про те, що він усунувся від виховання і утримання дітей, оскільки він неодноразово купляв дітям дорого вартісні речі та постійно піклується про дітей. Також зазначає про те, що не слід брати до уваги доводи відповідачки про неможливість виховання ним дітей, у зв`язку із його постійною зайнятістю на роботі, оскільки виховання дітей для нього є пріоритетним. Разом із цим, вважає, що відповідачка подає неналежний приклад для виховання дочок, оскільки не виконує належним чином свої обов`язки по веденні домашнього господарства. Крім цього, позивач вказує на необґрунтованість твердження відповідачки про те, що власниця житлового будинку - ОСОБА_5 відмовляється здійснювати ремонт у помешканні, оскільки саме звернення ОСОБА_5 до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_2 про припинення ОСОБА_2 права користування житловим будинком та її виселення зумовлене саме необхідністю здійснювати ремонт у будинку з метою його подальшого відчуження. Покликаючись на те, що його звернення до суду із вказаним позовом зумовлене виключно з метою захисту прав та інтересів дітей просив позов задовольнити.

Від відповідачки надійшли до суду письмові заперечення на відповідь на відзив, у якому вказує, що намір матері позивача ОСОБА_5 відчужити житловий будинок у якому проживають неповнолітні діти, та з огляду на те, що позивач не має власного житла, свідчить про те, що неповнолітніх дітей не можна залишати проживати із батьком. Також заперечує доводи позивача про те, що вона подає негативний приклад дочкам, оскільки вважає, що як мати та лікар за професією вона робить усе необхідне для дітей, турбується про стан їх здоров`я та розвиток, дотримується усіх рекомендацій лікарів, організовує дітям дозвілля та відпочинок. Відповідачка вважає, що всі доводи позивача не заслуговують на увагу та є необґрунтованими, у зв`язку із чим просить відмовити у задоволенні позову.

11 листопада 2019 року судом прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей та об`єднано його із первісним позовом, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні 03 грудня 2019 року судом виключено із учасників процесу третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради.

Також, 03 грудня 2019 року за клопотанням представника третьої особи Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області Мікула М.П. судом направлено матеріали даної цивільної справи в орган опіки та піклування Тернопільської райдержадміністрації для надання висновку, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, однак, його представник адвокат Парубій І.М. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності її представника - адвоката Бабій Г.В., вказала, що заперечує проти позову ОСОБА_1 та підтримує свій позов у повному обсязі, просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом із нею за адресою: АДРЕСА_2 .

Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Тернопільської районної державної адміністрації - Перелюк О.С. надійшла до суду заява про розгляд справи за її відсутності, згідно якої просить врахувати висновок органу опіки та піклування, у якому враховані якнайкращі інтереси дітей, які бажають проживати з матір`ю.

Судом установлено:

Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 з 09 січня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2017 року.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася дочка ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 13 червня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (актовий запис №1019).

ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , про що складено актовий запис №1606 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України.

Згідно довідки виданої 17 листопада 2017 року виконкомом Великогаївської сільської ради, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 . Разом із нею за вказаною адресою зареєстровані та проживають її діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 травня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно довідки №1 виданої 27 травня 2019 виданої приватним підприємством «Прем`єр дент», за період з січня 2019 року по травень 2019 року розмір доходів ОСОБА_1 , який працює за основним місцем роботи у ПП «Прем`єр дент» складає 24060 гривень.

Відповідно до довідки №4 виданої 08 липня 2019 року приватним підприємством «Прем`єр дент», ОСОБА_2 дійсно працює за основним місцем роботи головним лікарем в стоматологічній клініці ПП «Прем`єр дент», з 09 грудня 2008 року, розмірі її доходу за період з січня 2019 року по червень 2019 року становить 26000 гривень.

Як убачається із відповіді на адвокатський запит, наданої Приватним вищим навчальним закладом «Медичний коледж» від 18 липня 2019 року за №235, відповідно до наказу №122 від 11 серпня 2016 року ОСОБА_1 був зарахований студентом першого курсу денної форми навчання Приватного вищого навчального закладу «Медичний коледж» за спеціальністю 5.12010104 «Стоматологія». Відповідно до договору №03206, укладеного між ОСОБА_1 та Приватним вищим навчальним закладом «Медичний коледж» вартість освітньої послуги за 1 рік навчання складає 14800 гривень. За період навчання у ПВНЗ «Медичний коледж» від дня зарахування і до дня формування даної відповіді ОСОБА_1 .

Згідно Довідки №02-12/123 виданої 15 липня 2019 року Тернопільською Українською гімназією ім. І. Франка Тернопільської міської ради, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є ученицями гімназії. ОСОБА_3 навчається у 11-В класі, ОСОБА_4 - у 6-В класі. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зарекомендували себе як дисципліновані учениці. Виявляють логічне, образне, творче мислення, беруть участь у громадському житті. Мати дітей - ОСОБА_2 активно займається вихованням дітей, слідкує за їх успішністю в школі, побутовими умовами, харчуванням, одягом. Мати постійно цікавиться життям дочок в школі, допомагає дітям з уроками. ОСОБА_10 та ОСОБА_6 завжди охайно виглядають, вдягнені відповідно до погоди та ситуації. У дітей впевнений, неконфліктний, проте, наполегливий характер. Виховуються у демократичному стилі. Відносини ОСОБА_9 та ОСОБА_6 з мамою можна вважати гармонійними, відкритими, з чіткими соціальними межами.

Із довідки №01-16/07/19 виданої 16 липня 2019 року громадською організацією «Клуб спортивного танцю «Віват» слідує, що ОСОБА_4 займається бальними танцями у КТС «Віват» впродовж 7 років. Періодично бере участь у спортивних змаганнях, що проводяться у Тернополі та за його межами. На змагання ОСОБА_6 в основному супроводжує мама. Бальні сукні, аксесуари та взуття теж купляє мама ОСОБА_12 , яка завжди підтримує захоплення дочки, старається допомогти їй у відвідуванні змагань для підвищення її професійного рівня як танцівниці.

Відповідно до характеристики на ОСОБА_2 виданої 17 липня 2019 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області за №1973, ОСОБА_2 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у будинку, власником якого є її свекруха - ОСОБА_13 . ОСОБА_2 розлучена, виховує дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , дбайлива і турботлива мати, велику увагу приділяє вихованню своїх дітей. За місцем проживання ОСОБА_2 характеризується з позитивної сторони. За час проживання на території сільської ради, заяв та скарг від сусідів та жителів села на неї не поступало.

Згідно договору дарування частки житлового будинку від 27 червня 2019 року, укладеного між ОСОБА_15 та ОСОБА_2 , ОСОБА_15 передав безоплатно у власність ОСОБА_2 1/2 частку із належної йому 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Сліско С.М. та зареєстрований у реєстрі за №750.

Відповідачка ОСОБА_2 як на одну із підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_8 про визначення місця проживання дітей разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 вказує, що у матері позивача ОСОБА_5 відсутні документи на вказаний житловий будинок.

Як убачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №170777263, сформованої 18 червня 2019 року, інформація про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - відсутня.

При цьому, згідно інформації Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації №774 від 08 серпня 2019 року, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року, житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_13 на підставі договору дарування, посвідченого Тернопільською районною держнотконторою 03 лютого 1995 року за реєстровим №179 та записано у реєстрову книгу АДРЕСА_3 .

Із психологічної характеристики впливу соціального оточення на дітей, наданої психологічною майстернею «Джерело» на ОСОБА_4 та ОСОБА_3 слідує, що ОСОБА_4 є дуже замкнутою, поводить себе надзвичайно закрито, при будь-якому інформаційному запитанні про ситуацію в родині та стосунках з матір`ю та батьком починає плакати. Не пам`ятає гармонійних люблячих стосунків між її батьками, але має власні гарні спогади від кожного з них. У дитини наявна довіра лише до старшої сестри ОСОБА_9 . ОСОБА_17 має рівнозначні почуття до дорослих у родині, однак вважає, що їй із сестрою краще залишатися з мамою через статеву приналежність та розуміння проблем дорослішання дітей.

Згідно висновку Тернопільської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03 січня 2020 року за №02.23/01-10, Тернопільська районна державна адміністрація вважає за доцільне визначити місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

У відповідності із вимогами ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч. 1-2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно вимог ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

У відповідності із ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, що проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 4 ст.29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості ; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М .С . проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування.

Як установлено судом, між сторонами по справі склалися складні стосунки, що призвело до виникнення сварок та конфліктів з приводу визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до їх звернення до суду із вказаним позовом.

Під час розгляду справи судом установлено, що як мати, так і батько піклуються про неповнолітніх дочок ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , діти прихильні до обох батьків.

Разом із цим, судом при вирішенні позовних вимог враховується можливість матері дітей ОСОБА_2 забезпечити належні умови проживання, виховання та розвиток дітей, оскільки вона має у власності частку у житловому будинку, постійне місце роботи, стабільний заробіток та позитивно характеризується за місцем проживання. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що визначення місця проживання дітей разом із матір`ю може зашкодити їх інтересам, в ході розгляду справи не здобуто.

Крім того, неповнолітні дочки сторін ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , з огляду на їх стать та вік, потребують перш за турботи та розуміння матері. У даному випадку відсутні виняткові обставини для розлучення неповнолітніх дітей з матір`ю.

Разом із цим, суд зауважує, що батько дітей, у разі визначення місця проживання дітей з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування та участь у вихованні дітей.

Аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей, суд вважає необхідним визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Відтак, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Тернопільської районної державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітніх дітей слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Тернопільської районної державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітніх дітей - задовольнити.

За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 133, 137, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Тернопільської районної державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітніх дітей - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Тернопільської районної державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітніх дітей - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 768,40 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення 30 червня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : Орган опіки та піклування Тернопільської районної державної адміністрації,місце знаходження - майдан Перемоги, 1, м. Тернопіль, .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка