233 № 233/9100/19
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
15 червня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартиненко В. С.,
за участю секретаря судового засідання Ліман С.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав.
Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 15.06.2020 року постановлено провести заочний розгляд зазначеної справи.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 17.06.2014 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, копія якої долучена до матеріалів справи. Відповідач отримав кредитну картку, строк дії останньої 31 липня 2019 року, з встановленим банком кредитним лімітом, здійснював витрати та платежі на погашення заборгованості.
З 21 травня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».
Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач систематично користувався кредитною карткою в межах встановленого банку кредитного ліміту та здійснював платежі на погашення заборгованості.
- 7962,41 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту;
- 3481,88 грн заборгованість за пенею;
- 1117,45 грн заборгованість за штрафом (фіксована частина - 500,00 грн, процентна складова -617,45 грн;
- 904,80 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 за період з 01.10.2019 року по 17.11.2019 року.
Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком, дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано отримання ним кредитних коштів за період з 29.10.2016 року по 01.02.2018 року. Так, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем та банківської виписки з особового рахунку відповідача вбачається, що 01.02.2018 року позичальником востаннє були здійсненні витрати по кредитній картці за рахунок кредитного ліміту, та всього за період з 29.10.2016 року по 17.11.2019 року відповідачем здійснено витрат в межах кредитного ліміту в сукупному розмірі 5568,50 грн, на погашення яких позивачем були віднесені платежі, здійснені позичальником в сукупному розмірі 3695,56 грн (1894,74 грн погашена заборгованість за тілом кредиту; 1800,82 грн погашена заборгованість за простроченим тілом кредиту), після чого тіло кредиту дорівнювало 1872,94 грн (5568,50 3695,56 = 1872,94). Вказані обставини підтверджуються банківською випискою з особистого рахунка відповідача та відповідним розрахунком заборгованості, наданим позивачем. А отже, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Проте позивачем не обґрунтовано розрахунок в частині заборгованості за процентами за користування кредитними коштами з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч. 8 ст. 49, ч. 2 ст. 53 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків. Банку забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг у цьому банку.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, вбачається, що до 16.11.2016 року та після 31.05.2019 року проценти за кредитним договором ним не нараховувалися. Разом з тим, з 01 січня 2017 року позивачем була використана формула нарахування процентів, яка не відповідає умовам договору, вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 1048 ЦК України, зі змісту яких випливає, що проценти нараховуються лише на суму позики, а також вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 550 ЦК України, відповідно до яких проценти на неустойку не нараховуються.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №325/1163/16-ц.
Посилання позивача про те, що нарахування процентів за рахунок капіталізації раніше нарахованих процентів та неустойки, передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг не спростовує висновок суду з таких підстав.
Суд не бере до уваги умови кредитного договору, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи, оскільки позивачем залишилось не доведеним, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору, а саме те, що вони укладені в один день, тобто в день підписання позичальником заяви позичальника, і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, відповідно до якої за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Оскільки судом встановлено, що з 16 вересня 2018 року позивачем була запроваджена формула розрахунку заборгованості за процентами, яка суперечить вимогам закону та умовам договору, суд дійшов висновку про те, що вказаний розрахунок в частині нарахування заборгованості за процентами за період з 01.01.2017 року по 31.05.2019 року є необґрунтованим.
Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, та з виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що, зокрема, з 01.01.2017 року позивач здійснював банківську операцію «списання процентів за користування кредитом» за рахунок яких стала збільшуватися база, на яку нараховуються проценти за користування кредитними коштами, а отже, банком була використана формула нарахування процентів N*M/365*(2 або 1)*Y=Z, де N заборгованість за кредитом (поточне тіло кредиту, нараховані відсотки та санкції (в попередньому місяці), M процентна ставка, 360/365 кількість днів у році, 2 або 1 коефіцієнт процентної ставки (1 застосовується у разі належного виконання зобов`язань, 2 підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості), Y кількість днів за які здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів.
Оскільки судом встановлено, що з 01.01.2017 року позивачем була використана формула розрахунку заборгованості за процентами, яка суперечить вимогам закону та умовам договору, суд дійшов висновку про те, що вказаний розрахунок в частині нарахування заборгованості за процентами за період з 01.01.2017 року по 31.05.2019 року є необґрунтованим.
В зв`язку з тим, що судом встановлена необґрунтованість вказаного розрахунку процентів, та жодна із сторін не скористалась своїм правом самостійно подати до суду висновок експерта або заявити клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи, суд дійшов висновку про те, що розмір процентів за користування кредитом, має вираховуватися, виходячи з формули нарахування процентів на заборгованість: N*M/365*Y=Z, де N поточне тіло кредиту, M процентна ставка, 365 кількість днів у році, Y кількість днів за які здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів, замість формули, де N заборгованість за кредитом (поточне тіло кредиту, нараховані відсотки та санкції (в попередньому місяці).
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що в ньому відсутні дані про сукупний розмір витрат позичальника (тіло кредиту), проте наявні відомості про розмір щомісячного збільшення заборгованості за тілом кредиту за рахунок раніше нарахованих процентів, на яку позивачем всупереч умовам договору та вимогам закону нараховувались проценти. Також в розрахунку позивача містяться дані про розмір поточних витрат, здійснених позичальником, та розмір коштів, внесених позичальником на погашення заборгованості, що відповідають даним, які містяться у виписці по особовому рахунку позичальника. Крім того, з вказаного розрахунку вбачається, що за рахунок платежів позичальника на погашення заборгованості за кредитним договором, позивачем були спрямовані кошти в першу чергу на погашення пені, а решта на погашення тіла кредиту.
Зокрема, з 01.01.2017 року окрім тіла кредиту як базу для нарахування процентів було використано раніше нараховані проценти в розмірі 51,56 грн.
Отже, судом здійснюється розрахунок лише для тієї частини заборгованості, яка всупереч умовам договору та вимог закону була включена до бази, на яку нараховувалась заборгованість за процентами та до якої застосовано процентну ставку 43,2 % річних.
Застосовуючи формулу N*M/365*Y=Z, де N тіло кредиту (в грн), M процентна ставка (М/100), 365 кількість днів у році, Y кількість днів за які здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів (в грн), отримуємо наступний розрахунок заборгованості за процентами:
В період з 01.01.2017 року по 31.01.2017 року база, на яку необґрунтовано нараховувалася заборгованість за процентами дорівнювала 51,56 грн. Враховуючи те, що кількість днів у періоді з 01.01.2017 року по 31.01.2017 року складає 31 день, а процентна ставка, яка застосовувалася позивачем, дорівнювала 43,2 % річних, отримуємо такий розрахунок:
51,56 * 43,2% (/100) / 365 * 31 (день) = 1,89 (грн), а отже позивачем безпідставно нарахована заборгованість за процентами в розмірі 1,89 грн. Аналогічну математичну операцію здійснено для періоду з 01.02.2017 року по 28.02.2017 року, коли база, яка була необґрунтовано включена до розрахунку заборгованості за процентами була збільшена ще на 38,02 грн та у підсумку дорівнювала 89,58 грн / 28 днів (кількість днів у періоді) = 2,96 грн; за період з 01.03.2017 року по 31.03.2017 року: 174,02 (89,58 + 50 (пеня) + 34,44 ) грн / 31 день = 6,38 грн; за період з 01.04.2017 року по 06.04.2017 року: 356,17 (174,02 + 100 (пеня) + 82,15 ) грн / 6 днів = 2,52 грн; 06 квітня 2017 року за рахунок платежу, здійсненого відповідачем була погашена пеня в розмірі 150 грн, в зв`язку з чим база, на яку позивач необґрунтовано нараховував проценти дорівнювала 206,17 (356,17 150 (пеня)), а розмір необґрунтовано нарахованих процентів за період з 07.04.2017 року по 30.04.2017 року дорівнював 5,85 грн (206,17 грн / 24 дні); за травень 2017 року: 304,60 ((206,17 + 48,43 +50) / 31 день = 11,17 грн; за період з 01.06.2017 року по 02.06.2017 року: 492,95 грн (304,60 + 88,65 +100) / 2 дні = 1,16 грн; за період з 03.06.2017 року по 07.06.2017 року: 480,86 грн (492,95 12,09 (пеня)) / 5 днів = 2,84 грн; за період з 08.06.2017 року по 30.06.2017 року: 342,95 грн (480,86 137,91 (пеня)) / 24 дні = 9,74 грн; за липень 2017 року: 446,63 (342,95 + 53,68 +50) / 31 день = 16,38 грн; за період з 01.08.2017 року по 04.08.2017 року: 641,49 грн (446,63 + 94,86 +100) / 4 дні = 3,03 грн; за період з 05.08.2017 року по 31.08.2017 року: 491,49 грн (641,49 - 150) / 27 днів = 15,70 грн; за вересень 2017 року: 539,60 грн (491,49 + 48,11) / 30 днів = 19,15 грн; за жовтень 2017 року: 580,09 (539,60 + 40,49) / 31 день + 21,31 грн; за листопад 2017 року: 651,68 (580,09 + 71,59) / 30 днів = 23,13 грн; за грудень 2017 року 688,82 (651,68 + 37,14) / 31 день = 25,27 грн; за січень 2018 року: 724,58 грн (688,82 + 35,76) / 31 день = 26,58 грн; за лютий 2018 року: 771,48 (724,58 + 46,90) / 28 днів = 25,56 грн; за період з 01.03.2018 року по 22.03.2018 року: 988,08 грн (771,48 + 166,60 + 50) / 22 дні = 25,72 грн; за період з 23.03.2018 року по 31.03.2018 року: 938,08 грн (988,08 - 50) / 9 днів = 9,99 грн; за період з 01.04.2018 року по 10.04.2018 року: 1308,05 грн (938,08 + 319,97 + 50) / 10 днів = 15,48 грн; за період з 11.04.2018 року по 30.04.2018 року: 1258,05 грн (1308,05 - 50) / 20 днів = 29,77 грн; за травень 2018 року: 1499,37 грн (1258,05 + 241,32) / 31 день = 55,01 грн; за червень 2018 року: 1737,23 грн (1499,37 + 187,86 + 50) / 30 днів = 61,68 грн; за період з 01.07.2018 року по 06.07.2018 року: 2217,93 грн (1737,23 + 380,70 + 100) / 6 днів = 15,75 грн; за період з 07.07.2018 року по 31.07.2018 року: 2067,93 грн (2217,93 - 150) / 25 днів = 61,18 грн; за серпень 2018 року: 2351,99 грн (2067,93 + 234,06 + 50) / 31 день = 86,29 грн; за період з 01.09.2018 року по 15.09.2018 року: 2864,60 грн (2351,99 + 412,61 + 100) / 15 днів = 50,85 грн; за період з 16.09.2018 року по 30.09.2018 року: 2845,92 грн (2864,60 18,68) / 15 днів = 50,52 грн; за період з 01.10.2018 року по 12.10.2018 року: 3192,51 грн (2845,92 131,32 (пені) + 427,91 + 50 (пені)) / 12 днів = 45,34 грн; за період з 13.10.2018 року по 31.10.2018 року: 3142,51 грн (3192,51 - 50) / 19 днів = 70,66 грн; за листопад 2018 року: 3438,25 грн (3142,51 + 295,74) / 30 днів = 122,08 грн; за грудень 2018 року: 3644,59 грн (3438,25 + 206,34) / 31 день = 133,72 грн; за період з 01.01.2019 року по 10.01.2019 року: 3905,35 грн (3644,59 + 210,76 + 50) / 10 днів = 46,22 грн; за період з 11.01.2019 року по 31.01.2019 року: 3855,35 грн (3905,35 - 50) / 21 день = 95,82 грн; за лютий 2019 року: 4182,72 грн (3855,35 + 277,37 + 50) / 28 днів = 138,61 грн; за березень 2019 року: 4683,96 грн (4182,72 + 401,24 + 100) / 31 день = 171,85 грн; за квітень 2019 року: 5265,08 грн (4683,96 + 481,12 + 100) / 30 днів = 186,94 грн; за період з 01.05.2019 року по 03.05.2019 року: 5872,08 грн (5265,08 + 507 + 100) / 3 дні = 20,84 грн; за період з 04.05.2019 року по 31.05.2019 року: 5857,89 грн (5872,08 14,19) / 28 днів = 194,12 грн.
А у підсумку, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, який був нарахований позивачем необґрунтовано за період з 01.01.2017 року по 31.05.2019 року, дорівнює 1909,06 грн, що є сумою вищенаведених доданків.
З 01.06.2019 року позивачем проценти на заборгованість за кредитом не нараховувалися.
Крім того, з розрахунку заборгованості наданого позивачем, вбачається, що внаслідок присвоєння позивачем заборгованості статусу простроченої, під час розрахунку процентів позивач використовував подвійний коефіцієнт, тобто вдвічі збільшуючи суму нарахованих процентів. Разом з тим, судом не встановлені умови договору, за якими можливе застосування такого коефіцієнту. А отже, розмір процентів, нарахованих таким методом у відповідні періоди, підлягає зменшенню вдвічі, а саме: за період з 01.03.2017 року по 05.04.2017 року на 49,57 грн (99,14 / 2); з 01.05.2017 року по 06.06.2017 року на 53,98 грн (107,97 / 2); з 01.07.2017 року по 03.08.2017 року на 52,71 грн (105,42 / 2); з 01.10.2017 року по 23.10.2017 року на 31,08 грн (62,17 / 2); з 01.03.2018 року по 21.03.2018 року на 130,20 грн (260,40 / 2); з 01.04.2018 року по 09.04.2018 року на 57,28 грн (114,57 / 2); з 01.06.2018 року по 05.07.2018 року на 224,92 грн (449,85 / 2); з 01.08.2018 року по 29.09.2018 року на 416,64 грн (833,28 / 2); з 01.10.2018 року по 11.10.2018 року на 79,20 грн (158,40 / 2); з 01.01.2019 року по 09.01.2019 року на 63,94 грн (127,89 / 2); з 01.02.2019 року по 31.05.2019 року на 978,37 грн (1956,75 / 2).
А у підсумку, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, який був нарахований позивачем необґрунтовано за вказані періоди, дорівнює 2137,89 грн, що є сумою вищенаведених доданків.
Підсумовуючи всі вищенаведені розрахунки, суд дійшов висновку про те, що позивачем було необґрунтовано нарахована заборгованість за процентами в розмірі 4046,95 грн, що є сумою необґрунтовано нарахованих процентів за період з 01.01.2017 року по 31.05.2019 року в сумі 1909,06 грн та необґрунтовано нарахованих процентів із застосуванням подвійного коефіцієнта в розмірі 2137,89 грн. А отже, вказана сума має бути віднята від сукупної суми заборгованості за процентами, яку просить стягнути позивач в розмірі 6089,47 грн. (7962,41 грн (заборгованість за простроченим тілом кредиту) 1872,94 грн (фактичне тіло кредиту) = 6089,47 грн). Отримуємо такий розрахунок 6089,47 4046,95 = 2042,52 (грн).
Позовні вимоги щодо наявності заборгованості за пенею та штрафом є необґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Судом не встановлено наявність умов кредитного договору щодо розміру неустойки. Посилання позивача про те, що вказаний розмір передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг не спростовує висновок суду з підстав, що наведені вище.
Крім того, за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
21.10.2015 року Верховним Судом України у справі №6-2003цс15 було винесено постанову, в якій був викладений висновок про те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Оскільки позивач одночасно просить стягнути і штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань і пеню, нараховану на прострочене зобов`язання, і пеню, нараховану за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, на погашення якої позивач спрямовував платежі відповідача, суд на підставі вищевикладеного висновку щодо застосування норм права, який відповідно до ст. ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахований судом, дійшов висновку про те, що нараховані пені та штрафи не можуть бути стягнуті з відповідача одночасно, оскільки стосуються одного порушення порушення строків виконання зобов`язання з повернення кредитної заборгованості.
Крім того, при нарахуванні відповідачу заборгованості за пенею та штрафом позивачем не враховані положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року та який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП).
Відповідно до ст. 2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».
02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».
Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053».
Судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є с. Полтавка Костянтинівського району Донецької області, яке відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що вимоги стягнення пені та штрафу є необґрунтованими. А отже, в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.
Оскільки судом була встановлена необґрунтованість нарахування пені відповідачу, та, разом з тим, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що ним на погашені пені були спрямовані кошти відповідача, сплачені ним для погашення заборгованості, в розмірі 964,19 грн, суд дійшов висновку про необхідність віднести вказану суму на погашення заборгованості за процентами за користування кредитом, яку просить стягнути позивач, що відповідає черговості погашення заборгованості, порядок якої передбачено ч. 1 ст. 534 ЦК України. Отримуємо такий розрахунок 2042,52 964,19 = 1078,33 (грн). А отже, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки судом встановлено, що остання кредитна картка, на підставі якої відповідач користувався кредитним лімітом, мала строк дії до 31 липня 2019 року, що відповідає строку кредитування, іншого строку дії договору та інших умов виконання зобов`язань сторони не передбачили, суд дійшов висновку про те, що нарахування процентів за кредитним договором після спливу вказаного строку припиняється, що відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.
З наведеного випливає, що після закінчення строку кредитування, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, правовідносини трансформуються в охоронні та підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 625 ЦК України як наслідки прострочення грошового зобов`язання.
Оскільки судом встановлено, що після закінчення строку кредитування, яке припадало на 31 липня 2019 року, позика в розмірі 1872,94 грн. не була повернута позичальником, а заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 1078,33 грн не була ним погашена, суд дійшов висновку про те, що позикодавець має право нараховувати на вказані кошти три проценти річних відповідно до ст. 625 ЦК України за весь час фактичного користування ними.
Судом не встановлено наявність умов кредитного договору щодо розміру процентів від простроченої суми, які боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити на вимогу кредитора. Посилання позивача про те, що вказаний розмір передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг не спростовує висновок суду з підстав, що наведені вище.
Враховуючи межі позовних вимог, а саме: період нарахування компенсації за прострочене зобов`язання з 01.10.2019 року по 17.11.2019 року, а також враховуючи розмір заборгованості відповідача, встановлений судом, суд дійшов висновку про те, що заборгованість за процентами за користування кредитом після строку кредитування відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за вказаний період, що відповідає 48 дням, має бути нарахована на тіло кредиту, яке станом на 31.07.2019 року дорівнювало 1872,94 грн, та на заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 31.07.2019 року в розмірі 1078,33 грн, а всього на суму 2951,27 грн. А отже, отримуємо такий розрахунок 2951,27 * 3 / 100 / 365 * 48 = 11,64 (грн).
Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.06.2014 року станом на 17.11.2019 року, яка включає: заборгованість за кредитом в розмірі 1872 гривень 94 копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 1078 гривень 33 копійок; три проценти річних від суми заборгованості за період з 01.10.2019 року по 17.11.2019 року в розмірі 11 гривень 64 копійок, а всього в розмірі 2962 гривень 91 копійки. В задоволені позовних вимог в іншій частині необхідно відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 422,66 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 259, 264 - 265, 273, 279, 280 - 282, 289, п.п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,-
В И Р І Ш И В:
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.06.2014 року станом на 17.11.2019 року, яка включає: заборгованість за кредитом в розмірі 1872 гривень 94 копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 1078 гривень 33 копійок; три проценти річних від суми заборгованості за період з 01.10.2019 року по 17.11.2019 року в розмірі 11 гривень 64 копійок, а всього в розмірі 2962 (двох тисяч дев`ятисот шістдесяти двох) гривень 91 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 422 (чотирьохсот двадцяти двох) гривень 66 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Вказані строки продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби.
Дата складення повного рішення суду 19 червня 2020 року.
Суддя