Провадження № 2/760/2186/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Шпори М.М.

позивача- ОСОБА_1

представника позивача- ОСОБА_2

відповідача- ОСОБА_3

представника відповідача- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3-я особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини;

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , 3-і особи: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею.

Посилається в позові на те, що 25 квітня 2013 року був зареєстрований її шлюб з відповідачем, який був розірваний рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року.

Під час перебування в шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 .

Дитина зареєстрована та проживає з нею, вона самостійно виконує основну частину обов`язків по вихованню сина.

Участь відповідача в житті дитини є виключно формальною та в тому розмірі, який він особисто вважає достатнім.

Вважає, що існують підстави побоюватись того факту, що відповідач може вчиняти дії, направлені на те, щоб забрати у неї сина.

Так, відповідач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей, не дивлячись на те, що він вільно бачиться з дитиною, вона йому не чинить у цьому перешкод, що він сам визнає.

Його єдиними умовами є обов`язкова ночівля дитини за його місцем проживання всупереч інтересам та стану здоров`я дитини, а також спілкування з дитиною без її присутності. Фактично батько і так спілкується з дитиною за її відсутності, однак цього йому недостатньо.

Вона має постійне, стабільне, офіційне місце працевлаштування, позитивно характеризується за місцем роботи, отримує стабільно високу заробітну плату, проживає у власному житлі.

Дитина навчається у дошкільному навчальному закладі №21/24 МВС України, оплату за навчання здійснює вона.

Вважає, що не існує жодних обставин, які б свідчили про необхідність розлучення дитини з нею, оскільки, виходячи із забезпечення кращих інтересів дитини, саме проживання дитини з нею відповідає її інтересам, яка має міцний емоційний зв`язок з сином та забезпечує його всім необхідним для здоров`я та повноцінного розвитку.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач та його представник проти позову заперечували.

Відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом і просить визначити місце проживання дитини з ним.

Посилається на те, що дитина з часу припинення шлюбних відносин з позивачкою дуже часто проживає у батьків позивачки, так як у останньої є інша сім`я і в жовтні 2019 року вона народила другу дитину, якій присвячує весь свій час.

Про ці обставини йому стало відомо зі слів сина, який зазначив, що сумує за мамою та татом.

Він має власне житло та стабільний достатній дохід, регулярно купує дитині необхідні речі, іграшки, перераховує на рахунок позивачки кошти на утримання дитини, оплачує додаткові заняття та харчування в садочку, відвідує сина в дошкільному закладі, так як не має іншого способу зустрічатися з ним.

Раз на два-три тижні він бачить сина на вихідних по дві-три години, хоча рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року визначено способи його участі у спілкуванні та вихованні дитини.

Крім того, адміністрацією дошкільного навчального закладу № 2/124 МВС України 05 жовтня 2019 року йому надано характеристику, як батькові, відповідно до якої через відсутність можливості повноцінного спілкування з дитиною вдома, основним місцем зустрічі батька з сином є дитячий садок. Зустрічі дитина сприймає позитивно, йде на контакт, проявляє щирі почуття до нього, відповідає взаємністю, чекає на зустріч та радіє ним.

Він приймає активну участь у житті дошкільного закладу та має дві подяки від адміністрації.

Вважає, що на відміну від позивачки, він може забезпечити розвиток дитини в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, так як має житло, в якому є всі необхідні умови для проживання дитини, час та зацікавленість належним чином приймати участь у вихованні сина, його розвитку та піклуванні про нього, а не просто відвозити його до своїх батьків на проживання.

Зазначає, що він не має жодних намірів перешкоджати участі матері у вихованні сина, на відміну від неї, яка перешкоджає його спілкуванню з сином.

Виходячи з цього, просить задовольнити зустрічний позов, а в задоволенні первісного позову відмовити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні зустрічний позов підтримали.

Позивачка та її представник проти задоволення зустрічного позову заперечували з підстав, викладених у первісному позові.

Третя особа надіслала до суду заяву, в якій просить розглядати справу в відсутності свого представника.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову та не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

У свою чергу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст.15 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ч. ч. 7, 8 та 9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2013 року, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року шлюб сторін був розірваний.

/ т. 1, а. с. 16 - 18 /

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 20 лютого 2020 року № 103/1373/41/3 комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю.

З висновку психологічного дослідження № 14 від 24 січня 2020 року Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради вбачається, що дитина має емоційну прив`язаність як до батька, так і до матері.

Батько задовольняє бажання та інтереси дитини.

При цьому дитини присутня внутрішня невпевненість у зв`язку з тривалим непорозумінням між батьками.

/ т. 1, а.с. 22; 25; 209 - 210; 223 - 226 /

З характеристики позивачки з місця роботи ТОВ «НТЦ Енергозв`язок» від 17 жовтня 2019 року вбачається, що остання є спокійною та врівноваженою людиною.

Характеристика відповідача з дошкільного навчального закладу № 2/124 МВС України від 05 жовтня 2019 року свідчить про те, що через відсутність можливості повноцінного спілкування з дитиною вдома, основним місцем зустрічі батька з сином є дитячий садок. Зустрічі дитина сприймає позитивно, йде на контакт, проявляє щирі почуття до нього, відповідає взаємністю, чекає на зустріч та радіє ним.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується як матеріалами справи, так і поясненнями сторін, що як мати, так і батько можуть дати дитині належні умови для проживання, виховання та утримання.

Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 9 Конвенції зазначено, що якнайкращі інтереси дитини мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

З точки зору закону ст.1 СК України одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння.

Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Звертаючись з зустрічним позовом, відповідач не заперечує, що позивачка, як мати, належним чином виконує свої батьківські обов`язки, дитина росте в любові та увазі.

Єдине, що вважає недоліком та своєю перевагою в визначенні місця проживання дитини з ним, ту обставину, що позивачка має іншу сім`ю, в якій народилася дитина, а також часте перебування їх сина у бабусі з дідусем.

Відповідно до ч.ч.1 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні «М.С. проти України» від 01 липня 2017 року зазначив, що під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватися ст. 51 Конституції України, яка гарантує кожному з подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин.

Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що як батько, так і мати здатні забезпечити дитині належні умови для зростання, виховання та матеріального утримання.

В той же час, не заперечуючи такої здатності обох батьків, суд також враховує висновок Органу опіки та піклування, який наданий з урахуванням висновку психолога, і який є достатньо мотивованим та обґрунтованим, і який відповідає саме інтересам дитини.

Що стосується перебування дитини в сім`ї бабусі з дідусем, на що посилається відповідач в обґрунтування зустрічного позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Тлумачення частини другої та третьої статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в:

- покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина, не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків;

- закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Таким чином, закон гарантує як одному з батьків, який проживає окремо, так і бабусі з дідусем право на участь у спілкуванні та вихованні онуків.

З урахуванням цього суд вважає, що та обставина, що дитина періодично проживає не лише з матір`ю, а й у сім`ї бабусі з дідусем, які піклуються про неї, не може вважатися такою, що суперечить інтересам дитини.

Крім того, позивачка в судовому засіданні зазначила, що в жовтні 2019 року вона народила другу дитину і проживання сина з її батьками були допомогою з їх боку їй оговтатися після пологів та влаштувати умови життя обох дітей.

Крім того, перед новорічними святами в дитячому садочку на вірусну інфекцію захворіла майже вся група, яку відвідував син, та сім`ї дітей, і з метою збереження здоров`я маленької дитини батьки запропонували їй пожити старшому сину деякий час з ними.

Зазначила, що на даний час син проживає разом з нею, як і до народження молодшої дитини.

З урахуванням цього, суд вважає, що приведені обставини не можуть свідчити про їх винятковість у розумінні положень ст.161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання малолітнього сина сторін з матір`ю, а тому приходить до висновку про визначення місця проживання дитини з нею.

Керуючись ст. ст. 7, 19, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. ст. ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268,273ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

Первісний позов задовольнити.

Визначити місце проживання дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

В зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише ступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 липня 2020 року.

Суддя: Л.А. Шереметьєва