Справа № 308/6542/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 липня 2020 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кондор Р.Ю., Феєр І.С..

з участю секретаря: Микуляк Є.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 березня 2019 року у справі № 308/6542/16-ц (Головуючий: Малюк В.М.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до органу самоорганізації населення будинкового комітету «Тиса Уж» та Ужгородської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що позивач народився та проживав весь час з батьками в кімнаті АДРЕСА_2 . Зазначає, що батько, ОСОБА_2 , будучи працівником Державного підприємства Машинобудівного заводу «Тиса» з 01.10.1984 року був забезпечений житлом - кімнатою АДРЕСА_3 .

20 квітня 2008 року позивачу надано ордер на вселення до кімнати АДРЕСА_3 , однак, він не перепрописався із кімнати №323 в кімнату №146 .

Відповідно до Наказу Регіонального відділення ФДМ по Закарпатській області від 23.09.2010 року № 00425 прийнято рішення щодо повернення в державну власність гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , включено такий до Реєстру державного майна та передано до комунальної власності територіальної громади м. Ужгорода.

Рішенням Ужгородської міської ради від 30.12.2011 року №398 гуртожиток по АДРЕСА_1 , переданий в оперативне управління органу самоорганізації населення, здійснювати реєстрацію, перереєстрацію, зняття з реєстрації громадян за місцем проживання та оформлення відповідних документів мешканцям відповідних гуртожитків.

Позивач вказує на те, що орган самоорганізації населення будинкового комітету «Тиса Уж» є наймодавцем житлового фонду і ще під час перебування будівлі гуртожитку у власності ДП "Житлово-побутова фірма "Тис", позивачу був виданий ордер на право користування кімнатою №146 в даному гуртожитку. Він скористався даним ордером та вселився в кімнату №146 , однак не здійснив дії з реєстрації місця проживання в даній кімнаті.

27 січня 2014 року рішенням ОСН БК «Тиса Уж» позивачу було надано дозвіл на реєстрацію у гуртожитку за вказаною адресою і 28 січня 2014 року з ним укладений договір найму квартири № 146 у даному гуртожитку. Позивач стверджує, що його батько, ОСОБА_2 , на законних підставах користувався кімнатою №146 більш ніж 10 років, а він користувався спільно з ОСОБА_2 кімнатою більш ніж 8 років.

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 помер, при цьому залишивши заповіт в якому зазначено, що «все майно заповідає ОСОБА_1 »

Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач просив суд у порядку статті 344 ЦК України, визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19 березня 2019 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як ОСОБА_2 на законних підставах користувався кімнатою № 146 більше ніж 10 років, а позивач користувався спільно з ним кімнатою більше ніж 8 років і суд безпідставно прийшов до переконання про недоведеність ним права користування житлом більше 10 років, при цьому проігнорував період володіння майном ОСОБА_2 , спадкоємцем якого є позивач та на підставі ч. 2 ст. 344 ЦК України просив приєднати строк володіння його до свого.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 та представник відповідача Ужгородської міської ради подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності у зв`язку з неможливістю з`явитися в судове засідання суду апеляційної інстанції і дана обставина не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Зі змісту заявлених позовних вимог ОСОБА_1 слідує, що позивач просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що вказаним нерухомим майном він користується більше 10 років.

Згідно до вимог ст.. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до положень ст.. 344 ЦК України треба вважати, що якщо власник майна тривалий час не виявляв наміру визнати річ своєю, то він погодився з її втратою, і при відсутності права державної власності, слід визнати цю річ власністю фактичного добросовісного володільця.

Згідно наказу Фонду державного майна України регіонального відділення по Закарпатській області від 23.09.2010 року № 00425 на виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.01.2009 року повернуто в державну власність гуртожиток, розташований за адресою АДРЕСА_1 без зміни розміру статутного фонду (капіталу) ВАТ «Машинобудівний завод «Тиса», розташованого за адресою - м. Ужгород, вул.. Можайського, 5 (а.с.3)

Рішенням V сесії V скликання Ужгородської міської ради від 22.10.2010 року № 1619 дано згоду на прийняття у комунальну власність міста гуртожитків за адресами у т. ч. по АДРЕСА_1 (а.с.5).

Рішенням Ужгородської міської ради №398 від 30 грудня 2011 року, гуртожиток по вулиці Можайського №5 в м. Ужгороді переданий в оперативне управління органу самоорганізації населення будинкового комітету «Тиса Уж» (надалі ОСН БК «Тиса Уж»).

Відповідно до п.4.10 рішення Ужгородської міської ради №1478 від 08.07.2010 року, ОСН БК «Тиса Уж» в наділений повноваженнями вести облік громадян за віком, місцем роботи чи навчання, які мешкають у межах території діяльності органу самоорганізації населення.

Відповідно до п.1 рішення Ужгородської міської ради від 15.10.2010 р. №1611, ОСН БК «Тиса Уж» наділений повноваженнями щодо проведення реєстрації, перереєстрації, зняття з реєстрації громадян за місцем проживання та оформлення відповідних документів мешканцям відповідних гуртожитків, які проживають станом на 01.10.2010 року

Крім того, відповідно до п.4 рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради за №463 від 08.12.2011 року, виконком вирішив делегувати БК «Тиса Уж» повноваження щодо проведення реєстрації, перереєстрації, зняття з реєстрації громадян за місцем проживання та оформлення відповідних документів мешканцям, які зареєстровані станом на 01.11.2011 року.

28 січня 2014 р. між ОСОБА_1 та ОСН БК «Тиса Уж», в особі голови правління ОСОБА_3, був укладений договір найму кімнати АДРЕСА_3 .

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 січня 2009 року визнано незаконним та скасовано наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області № 3/847 від 26.06.1996 року в частині щодо включення вартості гуртожитку по АДРЕСА_1 до складу цілісного майнового комплексу машинобудівного заводу «Тиса» і з врахуванням ст. ст. 4-6 ЖК України гуртожиток відноситься до об`єктів державного житлового фонду.

Таким чином, із 22.10.2010 року гуртожиток АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності міста Ужгорода і рішенням Ужгородської міської ради від 30.12.2011 року передано цей гуртожиток в оперативне управління органу організації населення будинкового комітету «Тиса «Уж» і вимоги ст.. 344 ЦК України, на які посилається позивач ОСОБА_1 не застосовуються до даних правовідносин, які виникли між сторонами.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та не спростовують висновки суду першої інстанції і судова колегія їх до уваги не приймає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 06 липня 2020 року..

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой